КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судуІгнатов Р.М., за участю секретаря судового засідання Василюк А.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Гринюка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Гринюка О.М. разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1  притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 29.06.2025 року о 06 год. 10 хв. по вул. Берегового, 4 в м. Києві керував транспортним засобом марки «Ауді А3» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, а саме: збуджений. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на БК470199. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Не погоджуючись з постановою суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Гринюк О.М. подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник Гринюк О.М. вказав, що оскаржувану постанову було виготовлено лише 30 жовтня 2025 року, а копію захисником отримано у приміщенні суду тільки 03 листопада 2025 року, що підтверджується відповідною розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи. 

В апеляційні скарзі апелянт вважає постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року незаконною та необґрунтованою, винесеною з неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права, тому просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що посилання суду на докази, такі як протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №375894 від 29.06.2025, картку обліку адміністративного правопорушення, направлення на огляд, постанову серії ЕНА №5094236 від 29.06.2025, відеозапис, як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є незаконним та необґрунтованим. Дані які містяться в зазначених доказах ні чим не підтверджені і не відповідають дійсним фактичним обставинам справи та спростовуються наступним. 

По-перше, для виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у першу чергу має бути належним чином зафіксований рух цього транспортного засобу та керування ним водієм. Як вбачається із відеозапису, наявного в матеріалах справи, працівники поліції під`їхали до припаркового транспортного засобу (автомобіля без жодного руху) АУДІ АЗ, який стояв на узбіччі дороги, і неподалік якого знаходився ОСОБА_1 . Крім того, із відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв працівникам поліції, що він не керував і не був за кермом транспортного засобу, але працівники поліції постійно ігнорували цей факт і стверджували, що начебто мають докази відео-фіксації, на яких видно що автомобілем безпідставно керував саме ОСОБА_1 . Даний факт взагалі не було досліджено та грубо проігноровано судом першої. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Отже для настання відповідальності за ч, 1 ст. 130 КУпАП обов`язковою умовою є саме факт керування (руху) транспортним засобом. 

По-друге, ОСОБА_1 не був водієм і взагалі не керував транспортним засобом, а тому і застосування до нього як до водія порядку проведення огляду, а відповідно і наслідків у разі відмови від проходження огляду(порушення п.2.5. ПДР), є безпідставним та незаконним. Більш того, саме по собі направлення на огляд, яке було заповнене співробітником поліції і міститься у матеріалам справи, є неналежним та недопустимим доказом у даній справі.

По-трете, стосовно постанови серії ЕНА №5094236 від 29.06.2025 як доказ вини ОСОБА_1 , на який зокрема посилається суд першої інстанції у своїй постанові, то слід зазначити, що дана постанова не містить жодних доказів того, що саме ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУПАП. Дана постанова була винесена про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, тобто ні показів свідків, ні будь-яких інших доказів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП, дана постанова не містить взагалі, а тому такий доказ є неналежним та недопустимим.

По-четверте, захисник, з метою всебічного та об`єктивного встановлення усіх обставин, просить суд апеляційної інстанції викликати у якості свідка та допитати у судовому засіданні громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який дійсно був водієм і керував 29 червня 2025 року транспортним засобом АУДІ А3, в салоні якого перебував ОСОБА_1 . Крім того, 29 червня 2025 громадянин ОСОБА_2 самостійно звернувся (час звернення 08 годин 05 хвилин 29.06.2025 року) до КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» для отримання висновку про відсутність ознак сп`яніння. 

Таким чином, враховуючи вищезазначене, сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 130 КУпАП (відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення), так як останній не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Гринюка О.М., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу і просили її задовольнити, їх відповіді на запитання суду, з урахуванням думки учасників судового провадження частково передослідивши матеріали справи а саме відеозапис з боді камер поліцейських, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прийнятною, а апеляційні вимоги такими, що підлягають задоволенню. 

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, постанову Солом`янського районного суду м. Києва було винесено 22 жовтня 2025 року. 31 жовтня 2025 року захисником Гринюком О.М. до суду першої інстанції було подано заяву про отримання копії постанови (а.с.45), що свідчить про вчинення ним активних дій, спрямованих на отримання копії оскаржуваної постанови. У матеріалах справи наявна розписка, з якої вбачається, що копію постанови захисник Гринюк О.М. отримав 03 листопада 2025 року. Таким чином приймаючи до уваги той факт, що в день винесення постанови її повний текст не був виготовлений у зв`язку з чим адвокатом вживалися активні дії спрямовані на отримання повного тексту постанови суду першої інстанції в межах строку на апеляційне оскарження ( протягом 10 днів з дня винесення постанови), суд апеляційної інстанції за таких обставин вважає що стирок на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин і клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Що стосується можливої участі прокурора у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду апеляційної скарги він не збирає нових доказів, а лише частково, у разі наявності законних підстав може передослідити вже наявні у матеріалах справи докази, на які посилається суд першої інстанції, і відповідно не перебирає на себе функцію сторони обвинувачення. ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Гринюк О.М. вважали за можливе провести розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні і клопотань про виклик прокурора не заявляли. 

Крім того, у аналогічних справах Київська міська прокуратура направляла ряд листів з ідентичним змістом, зокрема лист № 23-153вих-22 від 17.11.2022 року, у яких вказувала, що законодавством України прокуратуру не наділено повноваженнями щодо підтримання обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, таким чином участь прокурора у розгляді такої категорії справ законом не передбачена та буде виходити за межі повноважень органів прокуратури. Вказану позицію Київська міська прокуратура просить враховувати при розгляді аналогічних справ (а. с. 103-104).

Захисником Гринюком О. М. разом із апеляційною скаргою було подано клопотання про допит свідка ОСОБА_2 , обґрунтовуючи дане клопотання тим, що даний свідок був водієм який відвозив ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, з урахуванням ч. 7 ст. 294 КУпАП приходить висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції таке клопотання про виклик свідка не заявлялось, хоча сторона захисту об`єктивно мала таку можливість, і як наслідок він не допитувався.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, своє рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом обґрунтовано доказами, наявними в матеріалах справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №375894 від 29.06.2025 року, карткою обліку адміністративного правопорушення, направленням на огляд, постановою серії ЕНА №5094236 від 29.06.2025 року, відеозаписом доданого до протоколу.

Разом з тим, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 - адвоката Гринюка О.М. та безпосередньо вказані ними під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції встановив, що наведені вище висновки суду першої інстанції, так само як і докази, зібрані по справі, на які суд послався у своїй постанові, не дають підстав вважати, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_1 , а також інші докази, як окремо, так і в сукупності, не можуть служити достатнім підтвердженням вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, що останній, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за обставин, які зазначені у вказаному протоколі, оскільки всупереч висновкам суду першої інстанції, який розглядав справу, поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вимоги ст. 266 КУпАП, а також вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735(надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як це передбачено ч. 2 ст. 266 КУпАП, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 375894 від 29 червня 2025 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , а також відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, який долучений до матеріалів справи, не дозволяють зробити висновок про те, що вина ОСОБА_1 відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, безспірно доведена належними та допустимими доказами, оскільки всупереч висновкам суду першої інстанції, поліцейськими не були дотримані в повному обсязі вимоги ст. 266 КУпАП, а також вимоги відомчих Інструкцій, якими вони повинні були керуватися під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. 

Зі змісту відеозапису, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та частково передосліджено судом апеляційної інстанції встановлено, що працівники патрульної поліції під`їхали до припаркованого автомобіля, неподалік якого стояв ОСОБА_1 та запитали, чи є він водієм, на що ОСОБА_1 відповів, що він пасажир. Працівники поліції вказали на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він вказав, що не керував транспортним засобом. На повторну пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 запитав «У разі чого?», на що працівник поліції повідомив, що «на вулиці п`яним знаходитись заборонено, стаття 178 КУпАП». Працівники поліції вказали про наявність у них фото і відеозаписів, на яких начебто зафіксовано керування транспортним засобом ОСОБА_1 , і показали йому під час спілкування якийсь відеозапис., зміст якого не відображено на боді камері поліцейських. ОСОБА_1 при цьому заперечував що це саме він . Окрім того, на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом працівниками поліції не було долучено до матеріалів справи жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, про наявність яких працівники поліції заявляли публічно на відеокамери . Як вбачається із матеріалів справи, жодним чином не зафіксовано та не доведено той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Крім того, протягом всього спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 заперечував керування ним транспортним засобом, а працівники поліції не могли це спростувати, в тому числі шляхом надання до первинних матеріалів відеозапису, або фото із зображенням ОСОБА_1 за кермом автомобіля. 

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав свої пояснення, вказавши, що він не керував транспортним засобом, а до місця, де він знаходився і був припаркований автомобіль, його привіз водій і поїхав, а через 10 хвилин під`їхали працівники поліції. Вказав, що напередодні дійсно вживав алкогольні напої і саме тому викликав водія, щоб той відвіз його. Саме тому під час спілкування із працівниками поліції телефонував водію і просив його приїхати для підтвердження цього факту.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Апеляційний суд акцентує свою увагу на тому, що стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події після повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Обов`язок щодо зібрання доказів та доведення вини покладається на посадових осіб, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Проте такими посадовими особами, а саме працівниками патрульної поліції, не було належним чином виконано зазначений обов`язок та не надано належних та допустимих доказів, які б безсумнівно доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Оскільки Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає такої підстави для закриття провадження, як недоведеність вини, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки доказам, яка, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, передослідивши відеозапис з боді-камер інспекторів патрульної поліції, в яких відсутні будь які докази, які б підтверджували той факт, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності дійсно керувала транспортним засобом, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Гринюка О.М. підлягає задоволенню, а постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя - 
ПОСТАНОВИВ

Клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Гринюка О.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року - задовольнити і вважати апеляційну скаргу прийнятною.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гринюка О.М. - задовольнити. 

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПта накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік - скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 760/19248/25
Апеляційне провадження № 33/824/561/2026
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Суддя у першій інстанції - Педенко А.М.
Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.