УХВАЛА

20 травня 2026 року 
м. Київ
справа №990/7/23
адміністративне провадження №П/990/7/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді: Бучик А.Ю., Єзеров А.А., Коваленко Н.В., Чиркін С.М., 
секретар судового засідання - Буденко В.В.
за участю представників: 
позивача: Кладікова М.П., Просенюка С.М.,
відповідача: Мовіле О.С.,
третьої особи на стороні відповідача (Служби безпеки України): Захарова О.В., Осипова Д.О.
розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №990/7/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним та скасування указу,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Верховного Суду перебуває справа №990/7/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним та скасування указу Президента України від 01.12.2022 №820/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 грудня 2022 року "Про окремі аспекти діяльності релігійних організацій в Україні і застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", а саме пункту 1 Додатку до рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до якого, до нього застосовано санкції.
19.05.2026 позивачем подано клопотання про забезпечення позову, у якому просить 
- вжити заходи забезпечення позову у справі №990/7/23 шляхом часткового зупинення дії рішення Ради національної безпеки і оборони України від 01.12.2022 «Про окремі аспекти діяльності релігійних організацій в Україні і застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача - громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у частині обмежень, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту (№з/п) 1 Додатку.
В обґрунтування поданого клопотання покликається на очевидність ознак протиправності як оскаржуваного Указу Президента України, так і рішення РНБО, які призвели до порушення його прав, свобод та інтересів щодо ефективного захисту, права бути почутим, права на справедливий розгляд, права на правову визначеність і захист від свавілля, 
Також покликається на те, що застосування до нього санкцій передбачених передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 дає підстави стверджувати про повну заборону і відсутність економічної та фізичної можливості для нього бути учасником будь-яких цивільно-правових відносин, пов`язаних з укладанням правочинів, в тому числі навіть дрібних щодо базових побутових потреб придбання елементарних життєво необхідних речей, яких потребує кожна людина для підтримки своєї життєдіяльності, що є необхідними та звичайними у житті будь-якої людини, що унеможливлює його перебування на території України та реалізацію своїх прав, передбачених статтями 42, 224 КПК України.
Також покликається на те, що рішення РНБО від 01.12.2022 у частині обмежень, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 1 Додатку до рішення РНБО від 01.12.2022, має ознаки непропорційного втручання, очевидної протиправності та унеможливлює ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, в тому числі пов`язаних з реалізацією його прав у кримінальному проваджені № 22023000000000091, через непропорційне і протиправне втручання рішення РНБО від 01.12.2022 у його права, зокрема в такі, що гарантуються Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Також покликається на те, що частина третя статті 151 КАС України серед індивідуальних актів, дію яких не можна зупинити шляхом забезпечення позову, не містить «рішення Ради національної безпеки і оборони України», часткова зупинка рішення РНБО - не зупиняє автоматично Указ Президента, оскільки більшість санкційних обмежень продовжить діяти, як і рішення РНБО, а отже подання цього клопотання позивачем не суперечить принципам та нормам КАС України, Закону України «Про санкції».
Вирішуючи клопотання позивача про забезпечення позову, Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії не допускається.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення
Вирішуючи питання можливості вжиття заходів забезпечення позову щодо введеного в дію Указом Президента України рішення РНБО України про застосування санкцій, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2025 у справі №990/80/25 сформувала наступні висновки:
« 32. Відповідно до статті 107 Конституції України РНБО координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Головою РНБО є Президент України. Рішення РНБО вводяться в дію указами Президента України.
33. Згідно із частиною третьою статті 5 Закону України від 14.08.2014 № 1644-VII «Про санкції» рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2- 21, 23- 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається РНБО та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.
34. Таким чином, Президент України є головою РНБО та вводить своїми указами в дію рішення, ухвалені РНБО. Формулювання «введення в дію» та, більш того, необхідність видання із цього приводу спеціального акта - указу Президента означає, по-перше, що без таких дій Президента України рішення РНБО саме собою чинності не набирає; по-друге, що Президент України має дискрецію у питанні введення чи не введення такого рішення в дію, видання чи невидання відповідного указу.
35. Уводячи в дію рішення РНБО про санкції, Президент України як гарант Конституції України, якому народом України надано представницький мандат та якому Конституцією України надано повноваження вводити в дію рішення РНБО, має самостійно оцінити наявність та достатність підстав для введення санкцій. Тільки після введення в дію рішення РНБО указом Президента України воно стає обов`язковим до виконання.
36. Таким чином, настання передбачених рішенням РНБО наслідків у вигляді застосування санкцій нерозривно пов`язане з уведенням його в дію відповідним указом Президента України.
37. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечення позову у спосіб, який обрав представник позивача, фактично призведе до зупинення дії й Указу Президента України від 12.02.2025 № 81/2025, яким уведено в дію рішення РНБО від 12.02.2025, що не допускається виходячи з вимог пункту 1 частини третьої статті 151 КАС України.
38. Доводи скаржника в апеляційній скарзі про відсутність правової єдності між Указом Президента та рішенням РНБО є необґрунтованими, оскільки єдність цих документів полягає у правовому наслідку, про що було зазначено вище. Так, відповідно до статті 107 Конституції України та статті 10 Закону України від 5.03.1998 № 183/98-ВР «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення РНБО вводяться в дію указами Президента України. Отже, рішення РНБО не породжує юридичних наслідків без указу Президента.».
У справі, яка розглядається, предметом оскарження є указ Президента України від 01.12.2022 №820/2022, в той час, як позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом часткового зупинення дії рішення РНБО від 01.12.2022, яке уведено в дію зазначеним указом.
Разом з тим, такий спосіб забезпечення позову суперечить приписам пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України і фактично призведе до зупинення оскаржуваного указу Президента України, що за правилами пункту 1 частини 3 статті 151 КАС України, також не допускається.
Покликання позивача в обґрунтування клопотання про забезпечення позову на наявність для того передбачених частиною другою статті 150 КАС України підстав є безпідставним, оскільки вжиття заходів забезпечення позову з наведених підстав можливе лише щодо тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, щодо яких не встановлено заборони щодо їх вжиття.
Часткове скасування чи внесення змін до уже застосованих санкцій, в т.ч. задля забезпечення базових, життєво необхідних потреб людини, відбувається не шляхом забезпечення позову, а в порядку, визначеному Законом України «Про санкції», і як пояснили в судовому засіданні представники позивача, такі процеси позивачем уже ініціювались.
За таких обставин, з огляду на імперативні приписи статті 151 КАС України та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 150, 151, 154, 256, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №990/7/23 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Судді:
О.П. Стародуб

А.Ю. Бучик

А.А. Єзеров

Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін