справа № 399/320/26
провадження № 2/399/359/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року смт Онуфріївка 
Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 14.08.2025-100000883 від 14.08.2025 у розмірі 41660 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 14.08.2025 уклали Кредитний договір (оферти) № 14.08.2025-100000883. 
Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі – 13000 грн. на строк вказаний в заявці. Відповідно до умов Договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. 
У позові відображено умови Договору та зазначеного його пункти. 
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 41660 грн., що складається з: тіла кредиту - 13000 грн., процентів - 18650 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 1170 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 2340 грн., відсотків, нараховані по 625 ст. ЦК України – 6500 грн.
Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 1500 грн. від 14.10.2025.
Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
У позові щодо нарахування комісії зазначено, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
Щодо нарахування відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України зазначено зокрема, що кредитний договір з відповідачем був укладений після набрання чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України є правомірною, з огляду також на те, ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, а тому має перевагу над ЦК України яка регулює лише загальні питання щодо правових та організаційних засад споживчого кредитування.
Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, відсотки за ст. 625 ЦК України за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.
Зазначено, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв.
Кредитодавцем документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий – 0689024439.
Отже, позичальник ОСОБА_1 , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 14.08.2025 року підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 13000 грн., а отже акцептовано умови Договору.
Кожна сторінка договору була підписана вищезазначеним ідентифікатором. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанціїєю про перерахунок коштів від 14.08.2025 р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Позичальником при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України, які зазначено у позові, позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.
Позичальник ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 14.08.2025-100000883 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації позичальник - ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
ТОВ «Споживчий центр» являється абонентом Системи BankID Національного банку з 26.10.2020.
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Ухвалою суду від 20.04.2026 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.
Ухвалою суду від 28.04.2026 у задоволенні клопотання про розгляд справи за участі відповідача, відмовлено повністю.
Відповідачу за зареєстрованою адресою місяця проживання направлено судові поштові документи, а саме копію ухвали про відкриття провадження у справі, які останній отримав 16.04.2026, що підтверджується наявним при матеріалах справи рекомендованим повідомленням.
10.06.2026 до суду відповідачем направлено відзив разом з додатками та клопотанням про визнання поважними причини пропуску встановленого строку на подання відзиву із зазначенням в обґрунтування, що останній з 2022 і по даний час знаходиться на службі у ЗСУ та у зв`язку із службою і виконанням відповідних завдань, ненормованим графіком служби та поїздки у відрядження, тощо не мав можливості будь коли звертатися за наданням правової допомоги, а для самостійного написання відзиву, він не має достатніх юридичних знань, щоб відзив повністю відповідав встановленим норимам чинного законодавства. 
У відзиві відповідач просив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в частині нарахування відсотків та комісій відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначив зокрема, що є військовослужбовцем ЗСУ тож нарахування та стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами, не відповідає нормам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду зазначеним у відзиві, а тому об`єктивно вважає, що вимога позивача щодо стягнення з нього заборгованості за відсотками не підлягає задоволенню.
15.06.2026 представником позивача подано відповідь на відзив у якій останній просив позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування, зокрема, зазначено щодо процентів за кредитним договором та що загальні витрати за споживчим є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набув чинності 24.12.2023. Отже, враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є застосованою та законною. Щодо комісії зазначено, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Відповідно до заявки кредитного договору зазначено: «Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит». Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Щодо неустойки зазначено, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою , яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. У відповіді на відзив зазначено щодо наданих документів стосовно проходження військової служби, а саме, що Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18 112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Згідно з роз`ясненнями НБУ у листі від 02.09.2014 №18-112/48620, наданий відповідачем перелік документів є неповним та недостатнім доказом перебування останнього на військовій службі, а отже, відповідач не звільняється від відповідальності погашення заборгованості за вказаним договором. Отже, відповідач не довів наявність у нього права на пільгу, як військовослужбовця.
Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.08.2025 року відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту ТОВ «Споживчий центр».
Паспорт споживчого кредиту, є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».
14.08.2025 відповідачем ОСОБА_1 підписано електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором Пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), Заявку кредитного договору №14.08.2025-100000883 (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 14.08.2025-100000883 (кредитної лінії), додаток до кредитного договору.
Умовами вищезазначених документів передбачено, що Електронний кредитний договір, частиною якого є дані документи, укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". 
Порядок укладення електронного кредитного договору, зазначено в розділі 2 зазначеної Пропозиції про укладення кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Пунктом 4.1 Пропозиції передбачено, що кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74XX-XXXX-5554.
Відповідно до ч.1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
З відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № №14.08.2025-100000883 (кредитної лінії) вбачається, що позичальник підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 14.08.2025-100000883 від 14.08.2025, з якими він попередньо уважно ознайомився.
Відповідно до ч.1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Слід зазначити, що в заявці та у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містяться реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 5168-74XX-XXXX-5554, що зазначено і в пропозиції про укладення кредитного договору.
Відповідно до акцептованих позичальником умов кредитного договору № 14.08.2025-100000883 від 14.08.2025 останньому надається кредит зокрема на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 14.08.2025; сума кредиту: 13000 грн.; строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 18.03.2026. 
Пунктами 6 - 7 Договору передбачено: процентна ставка "Стандарт" – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі – «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Пунктами 8-9 Договору передбачено нарахування комісій, а саме: комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 9% від суми Кредиту та дорівнює 1170 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. 
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – "Комісія за обслуговування", "Комісія") – 1170 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Пунктом 14 Договору передбачено, Графік платежів в якому зазначено 7 платежі та їх дати, відображено комісію, розміри платежу з процентів та загальні розміри чергових платежів, останній платіж – 18.03.2026.
Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ (п.19 Договору). 
При матеріалах справи наявна копія інформації отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ.
Пунктом 17 Договору передбачено, що сторони домовились, що Позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема, зобов`язання зі сплати Кредиту/його частини та/або Процентів/їх частини та/або Комісії(їй)/ її(їх) частини (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором) у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України (по тексту даного договору - “проценти річних”). Кредитодавець має право нараховувати вказані проценти річних, починаючи з першого дня прострочення виконання зобов`язання (в тому числі, якщо прострочення виконання виникло до закінчення строку, на який надається кредит) за кожен день прострочення його виконання. Базою нарахування вказаних процентів є сума простроченого грошового зобов`язання, зокрема, сума прострочених Кредиту/його частини та/або Процентів/їх частини та/або Комісії(їй)/ її(їх) частини (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором). Проценти річних не нараховуються на прострочені раніше нараховані проценти річних. При цьому сторони домовились, що у випадку, якщо розмір процентів річних, нарахованих за один день прострочення, перевищує 195 грн., за даним договором застосовується спеціальна договірна умова по зменшенню процентів річних за відповідний день, а саме розмір річних, які нараховуються за відповідний день, становить 195 грн. Також сторони домовились, що проценти річних не нараховуються, якщо сума простроченого грошового зобов`язання є меншою, ніж 100 грн. Сторони домовились, що Кредитодавець має право вільно здійснювати своє право на застосування та отримання процентів річних, зазначених в даному пункті, як щодо повних сум процентів річних, так і щодо їх частин, як застосовуючи їх (повністю або частково), так і не застосовуючи, що є лише реалізацією Кредитодавцем його права і не є зміною умов договору. Сукупна сума процентів річних та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання його зобов`язань (якщо такі встановлені договором) на підставі даного договору, не може перевищувати максимальне обмеження цієї суми, встановленої законом.
Отже, судом встановлено, що 14.08.2025 року між сторонами укладено кредитний договір № 14.08.2025-100000883, що підтверджується сукупністю вищевказаних документів. При цьому слід зазначити, що п. 2.2 Пропозиції про укладення кредитного договору передбачено з яких електронних документів, які містять всі його істотні умови, складається електронний кредитний договір.
До матеріалів справи додано копію Договору про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 укладений між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
На підтвердження перерахування відповідачу коштів позивачем надано копію листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 315-3003 від 30.03.2026 адресованого ТОВ «Споживчий центр» в якому зокрема повідомлено, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України № 3 від 11.11.2013. Зазначено, що між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14.08.2025 12:03:05 на суму 13000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 832764437, призначення платежу: Видача за договором кредиту №14.08.2025-100000883.
З розрахунку заборгованості за договором № 14.08.2025-100000883 від 14.08.2025 станом на 26.03.2026 (позичальник ОСОБА_1 ) вбачається, що загальна заборгованість відповідача по вказаному кредитному договору складає 41660 грн., з яких: - 13000 грн. основний борг; - 18650,00 грн. залишок відсотків; 6500,00 грн. – залишок відсотків за ст. 625 ЦК України; - 3510,00 грн. залишок комісій.
З доданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачу нараховані відсотки за користування кредитом та чітко зазначено про нарахування відсотків по ст. 625 ЦК України, комісія пов`язана з наданням кредиту та комісія за обслуговування кредитної заборгованості (п.8, п.9 Договору) нараховані відповідно до умов договору. Також з даного розрахунку вбачається, що відповідачем 14.10.2025 здійснено сплату коштів за вказаним Договором у розмірі 1500,00 грн.
Крім того, слід зазначено, що в п.9 Договору чітко зазначено щодо комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а саме, що до комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Слід зазначити, що відповідачем у відзиві вказано, що він є військовослужбовцем ЗСУ тож нарахування та стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами, не відповідає нормам чинного законодавства. На підтвердження вказаної обставини останнім надано копію Довідки форми № 5 від 01.06.2026 № 955, у якій чітко зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації з 24.02.2022 по теперішній час. 
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи дію воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено.
У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Форма 5 ґрунтується на вимогах Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також внутрішніх наказів Міністерства оборони України. Це довідка про проходження військової служби з військової частини, яку видає військова частина або військовий комісаріат. Цей документ необхідний для оформлення пільг за кредитами, для поліпшення житлових умов військового тощо. Будь-який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України.
Відповідачем надано Довідку встановленої форми про яку зазначено вище по тексту, а отже, ОСОБА_1 є таким, що має право на гарантії соціального та правового захисту передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців у зв`язку з чим останній звільнений від нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18650,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 7500,00 грн., суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, до складу якої включено відсотки, нараховані за ст. 625 ЦК України, у розмірі 6500,00 грн. Наявність та деталізація вказаної суми підтверджується долученим до позову розрахунком заборгованості, де відповідні нарахування відображені в окремій графі (колонці). Пунктом 17 Кредитного договору також погоджено право кредитодавця на здійснення таких нарахувань, відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Разом з тим, у поданій суду відповіді на відзив позивач зазначив, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, ним не здійснювалось, а відповідні позовні вимоги у даній справі не заявлялись.
Оцінюючи вказані доводи позивача у їх сукупності з матеріалами справи, суд констатує наявність очевидної суперечності у процесуальній позиції позивача.
Позивач заперечив факт здійснення нарахувань поза межами строку кредитування та за ст. 625 ЦК України, стверджуючи, що такі вимоги взагалі не заявлялися, що повністю спростовується змістом його ж позову.
Слід також зазначити, що позивач у цій же відповіді на відзив та у позові навів правове обґрунтування правомірності нарахування неустойки (штрафу, пені).
Суд, дослідивши зміст укладеного між сторонами Кредитного договору, встановив, що його умови взагалі не містять жодних положень щодо нарахування неустойки (штрафу чи пені) за порушення зобов`язань.
А тому, оскільки сторони при укладенні договору не погодили письмово умов про стягнення пені чи штрафу, будь-які спроби позивача обґрунтувати у відповіді на відзив та у позові нарахування неустойки є безпідставними, не переходять у площину договірних правовідносин та прямо суперечать вимогам закону щодо форми та підстав виникнення права на неустойку.
При цьому, щодо нарахованих відсотків по ст. 625 ЦК України, слід зазначити, що навіть без урахування суперечливої позиції позивача, заявлена до стягнення сума у розмірі 6500,00 грн не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи дію воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено.
Відповідно до п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на викладене, виходячи з вищенаведених норм законодавства, слід дійти висновку, що в даному випадку відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь позивача процентів на підставі ст. 625 ЦК України, нарахованих в період дії в Україні воєнного стану, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Крім того, слід зазначити, що позивач помилково ототожнює природу інфляційних втрат і 3% річних (або іншого договірного розміру відсотків) із неустойкою (штрафом, пенею). Ці категорії є абсолютно різними за своєю правовою суттю напрямками цивільної відповідальності.
Неустойка (штраф, пеня) відповідно до ст. 549 ЦК України є способом забезпечення виконання зобов`язання та штрафною санкцією за його порушення.
Відсотки та інфляційні втрати за ст. 625 ЦКУ є спеціальною мірою цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Вони виступають способом захисту майнового інтересу кредитора, що спрямований на компенсацію знецінення грошових коштів (унаслідок інфляційних процесів) та отримання гарантованої законом компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами.
Аналізуючи доводи позивача про правомірність стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в розмірі 6500 грн на підставі дозволу спеціального закону щодо неустойки, суд доходить висновку про їх повну безпідставність.
Позивач помилково ототожнює поняття «неустойки» та «відповідальності за ст. 625 ЦКУ». Спеціальний закон, що регулює нарахування штрафних санкцій, не регулює та не може відновлювати дію ст. 625 ЦКУ, яка для позичальників за кредитними договорами прямо заблокована на час воєнного стану вищезгаданим пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків у розмірі 6500 грн за ст. 625 ЦКУ відмовити повністю у зв`язку з імперативною забороною їх нарахування за кредитними договорами в період дії воєнного стану відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, а також через різну правову природу неустойки та відсотків.
Що стосується нарахованих відповідачу комісій, суд зазначає наступне.
10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» зокрема передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються зокрема: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію, в даному випадку банк просить стягнути з відповідача комісію за надання кредиту та комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка підлягає задоволенню. 
У відзиві відповідач просив не стягувати з нього комісію, оскільки він є військовослужбовцем, проте нормами Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає звільнення відповідача від сплати такого виду нарахування, як «комісія». Відповідачу не нараховуються відповідно до положень зазначеного Закону лише - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом.
Таким чином, на підставі вищевикладеного та в сукупності наданих позивачем доказів суд прийшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення тіла кредиту та комісій з врахуванням сплаченої відповідачем суми у розмірі 1500,00 грн. Тобто, до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 15010,00 грн. (13000 тіло + 3510 комісій – 1500 сплачені відповідачем = 15010,00 грн.).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК.
Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, зваживши у сукупності подані позивачем докази по справі, суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав.
Тому, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Беручи до уваги вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним Договором у розмірі 15010,00 грн., в решті позовних вимог слід відмовити за їх безпідставності та необгрунтованості
Позивачем подано позовну заяву до суду через систему «Електронний суд».
При цьому, слід зазначити, що в ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даній ситуації становить 3328,00 грн.
Проте, нормами ч.3 ст. 4 зазначеного Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, в зв`язку з подачею позивачем позову через систему «Електронний суд» ними сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 959,26 грн. (2662,40*15010,00/41660), слід стягнути з відповідача на користь позивача.
У позові зазначено, що докази щодо понесених судових витрат на оплату правничої допомоги будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, у зв`язку з чим судом не вирішується дане питання.
При складенні повного рішення, суд застосовує положення другого речення ч.5 ст. 268 ЦПК України та, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі 1519/2-5034/11.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором №14.08.2025-100000883 від 14.08.2025 у розмірі 15010,00 грн. (п`ятнадцять тисяч десять гривень 00 коп.).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 959,26 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається в порядку визначеному пп.15.5 п.5 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833), місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 ич, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 16.06.2026.

Суддя Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області В.В. Шульженко