Номер провадження: 22-ц/813/2490/26 
Справа № 521/20569/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Споживчого товариства «Будова Парк» на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Будова Парк», третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Михайлівський маєток», про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві, стягнення пайових внесків,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Споживчого товариства «Будова Парк», в якому просив розірвати Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року, укладений між Споживчим Товариством «Будова Парк» та ОСОБА_1 , та стягнути зі Споживчого Товариства «Будова Парк» на користь позивача суму пайового внеску за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року в розмірі, еквівалентному 31972,00 долари США (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят два долари США 00 центів), за курсом НБУ на день виконання рішення суду.
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 та Споживче товариство «Будова Парк» уклали Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року. Відповідно до умов Договору позивач виступає Пайовиком у Споживчому Товаристві «Будова Парк».
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком Паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску як частини витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язується забезпечити будівництво Будинку і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплений за ним Об`єкт.
Замовником вказаного будівництва є ТОВ «Михайлівский маєток» (РНОКПП: 36552382), що підтверджується відомостями з повідомлення про початок підготовчих робіт № ОД 020201029824 від 29.10.2020 року.
Згідно з пунктом 2.1 Договору пайовик в порядку і на умовах, передбачених Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 41902,00 (сорок одна тисяча дев`ятсот два долара 00 центів) доларів США, що на момент укладення Договору становить 1177446,00 (один мільйон сто сімдесят сім тисяч чотириста сорок шість) гривень.
На виконання вказаного пункту Договору ОСОБА_1 за період з 22.12.2020 року по 16.12.2021 року було сплачено частину з визначеної пунктом 2.1. Договору суми частки, яка становила 31 972,00 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 898 788 грн, що підтверджується копіями платіжних квитанцій.
Позивач виконав частину взятих на себе зобов`язань щодо сплати передбачених Договором внесків згідно із визначеним Додатком № 2 графіком їх внесення.
У свою чергу, пунктом 4.2.1. Договору передбачається, що Товариство зобов`язане забезпечити будівництво будинку в строк до IV кварталу 2023 року. Втім, всупереч вказаним умовам, станом ані на жовтень 2023 року, ані на дату звернення із даним позовом будівництво визначеного Договором об`єкту розпочато не було та досі знаходиться на підготовчому етапі, що підтверджується єдиним та останнім повідомленням ТОВ «Михайлівский маєток» про початок підготовчих робіт № ОД 020201029824 від 29.10.2020 року та супутниковим знімком вказаної території, що міститься в програмі «Google Earth Pro».
Таким чином, СТ «Будова Парк» порушило покладені на себе, на підставі пп. 2.1., 4.2.1. Договору, зобов`язання та не забезпечило належного і вчасного будівництва обумовлених Договором будинків.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року по справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га, за адресою: м. Одеса, площа Михайлівська, 16 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».
Відповідно до п. 2.1 Договору одиницею виміру суми коштів, яка підлягає сплаті Пайовиком за цим зобов`язанням, є долар США.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі №500/5194/16, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Враховуючи вказане, керуючись п. 3.1.5 Договору, з СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплачених Позивачем коштів за період з 22.12.2020 року по 16.12.2021 року, еквівалентна 31 972 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят два) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення по даній справі.
У зв`язку з наведеним, позивач звернулася з цим позовом за захистом своїх прав.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Розірвано Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року, укладений між Споживчим Товариством «Будова Парк» та ОСОБА_1 .
Стягнуто зі Споживчого Товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 суму пайового внеску за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року в розмірі, еквівалентному 31972,00 дол. США (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят два дол. США 00 центів) за курсом НБУ на день виконання рішення суду.
Стягнуто з Споживчого Товариства «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10 045,96 грн (десять тисяч сорок п`ять грн 96 коп.).
Головному управлінню Державної казначейської служби України в м. Одеській області повернуто ОСОБА_1 50 % сплаченого судового збору, а саме 5099,97 грн, який було сплачено згідно платіжної інструкції № 0.0.4070314759.1 від 15 грудня 2024 року сумою 14540,33. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Споживче товариство «Будова Парк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року в частині стягнення зі СТ «Будова-Фінанс» на користь ОСОБА_1 суму пайового внеску за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року в розмірі, еквівалентному 31972,00 дол. США (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят два дол. США 00 центів) за курсом НБУ на день виконання рішення суду скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з СТ «Будова-Фінанс» на користь ОСОБА_1 суму пайового внеску за Договором асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року в розмірі 898 874 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції повністю суперечить чинному законодавству та умовам Договору. Пунктом 2.6 Договору однозначно встановлено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові сума коштів, що повертають визначається розміром Фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки. Також в п. 3.1.5. Договору встановлено право Пайовика вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством своїх зобов`язань згідно з п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору. Оскільки відповідно до п. 2.2 Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється в національній валюті України, то сума фактично внесених коштів до повернення теж визначається в гривні.
Правильність доводів скаржника про те, що необхідно розрізняти обов`язки, встановлені Договором, та виходячи з цього розрізняти валюту відповідного зобов`язання в залежності від обов`язку сторони, підтверджується постановою Великої Палати у справі № 500/5194/16. Так, в п. 44 постанови Велика Палата ідентифікує зобов`язання з повернення коштів отриманих за договором як окреме інше зобов`язання, яке виникає у зв`язку з розірванням договору - та саме в межах якого визначається сума коштів, яка підлягає поверненню, а також порядок і строки їх повернення.
За умовами Договору відсутнє зобов`язання Товариства з повернення Пайовику (Позивачу) суми внесеної ним частки, виходячи з еквіваленту в іноземній валюті. Навпаки, умовами Договору чітко встановлено, що сума коштів, що повертається Пайовику визначається розміром фактично сплачених ним грошових коштів в гривні.
Вищенаведене свідчить про відсутність жодних підстав для стягнення з Відповідача іншої суми, ніж та, яку Позивач фактично вніс за Договором, та, відповідно про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Тобто, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнутої зі СТ «Будова Парк» на користь ОСОБА_1 суми пайового внеску.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Якових Є.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 14.04.2026 року на 15:00 год. учасники справи не з`явилися, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.
13.04.2026 року через систему «Електронний суд», від представника ОСОБА_1 адвоката Магури О.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 14.04.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , розриваючи договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року та стягуючи суму пайового внеску у розмірі, еквівалентному 31972,00 дол. США за курсом НБУ на день виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що:
- Споживче Товариство «Будова Парк» не виконало свій обов`язок у встановлений строк передати пайовикові після здачі будинку в експлуатацію двокімнатну квартиру загальною площею 57,2 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , оскільки будівництво взагалі не відбувалось з грудня 2020 року по грудень 2024 року, що є істотним порушенням умов договору;
- ОСОБА_1 втратив можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію двокімнатну квартиру загальною площею 57,2 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , оскільки таке будівництво неможливе за законом, тобто потерпіла сторона не може використати результати договору;
- сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання). Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню. Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 31972,00 доларів США на момент платежу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21.12.2020 року між ОСОБА_1 та Споживчим товариством «Будова Парк» укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32, відповідно до умов якого позивач виступає Пайовиком у Споживчому Товаристві «Будова Парк».
Згідно розділу 1 цього Договору відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати.
Відповідно до пункту 1.2. Договору пайовик зобов`язався прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство з метою забезпечення Товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а товариство зобов`язується забезпечити Фінансування будівництва будинку… і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовикові об`єкт.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством двокімнатна квартира загальною площею 57,2 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2.1. Договору, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 41 902,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 1 177 446,00 грн (за курсом 28,1000 грн за 1 долар США).
Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору.
Згідно пункту 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до пункту 3.1.5. пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
Згідно пункту 4.2. товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2023 року (п. 4.2.1.), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6.)
У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1.) повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору (абз. 2 п. 4.2.7.)
Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 3.2.7. Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.
Згідно пункту 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі, або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
Як вбачається з Порядку розрахунків, встановленого Додатком № 2 до Договору № 1/32 від 21.12.2020 року, сума, яка підлягала сплаті станом на 21.12.2021 року становила суму таких платежів: 758 700,00 грн (27000,00 дол. США) + 34 929,00 грн (1243,00 дол. США) + 34 929,00 грн (1243,00 дол. США) + 34 929,00 грн (1243,00 дол. США) + 34929,00 грн (1243,00 дол. США) = 898 416,00 грн (31972,00 дол. США).
На виконання пункту 2.1 Договору ОСОБА_1 за період з 22.12.2020 року по 16.12.2021 року було сплачено частину з визначеної вказаним пунктом суми частки, яка становила 898 874,00 грн, що відповідає встановленому Додатком № 2 графіку внесення коштів та підтверджується копіями платіжних квитанцій:
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 112 від 21.12.2020 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 180 від 23.12.2020 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 250 від 24.12.2020 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 295 від 28.12.2020 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 355 від 29.12.2020 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 411 від 30.12.2020 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 32 від 04.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 80 від 05.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 139 від 06.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 190 від 11.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 239 від 12.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 294 від 14.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 340 від 15.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 392 від 18.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 425 від 19.01.2021 року - сплачено 49990,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 512 від 25.01.2021 року - сплачено 8850,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 981 від 15.03.2021 року - сплачено 34688,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1360 від 15.06.2021 року - сплачено 35100,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1833 від 13.09.2021 року - сплачено 35000,00 грн;
- згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 2122 від 16.12.2021 року - сплачено 35386,00 грн.
Отже, Споживче товариство «Будова Парк», отримавши від ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 898 874,00 грн, свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку взагалі не виконало, оскільки будівництво будинку не було розпочато.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року у справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га за адресою: АДРЕСА_2 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».
Колегія суддів виходить з такого.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Положеннями частини першої статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що Споживче товариство «Будова Парк» мало намір забезпечити фінансування будівництва житлового комплексу «М. Парк» забудовником Колективне Підприємство «Будова» на земельній ділянці, належній на праві оренди ТОВ «Михайлівський маєток» в м. Одесі за адресою: площа Михайлівська, 16. Проект складався з двох 16-ти поверхових будинків.
Рішенням Одеської міської ради № 2109-VІІ від 26.04.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий № 5110137300:18:010:0007), площею 0,5179 га (категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової і громадської забудови) за адресою: АДРЕСА_2 , присвоєно вказаній земельній ділянці адресу, а також надано ТОВ «Михайлівський маєток» вказану земельну ділянку в оренду строком на 5 років для проектування, будівництва та обслуговування комплексу багатоквартирних житлових будинків із підземним паркінгом та вбудованими приміщеннями.
21.12.2020 року між Споживчим товариством «Будова Парк» (Товариство) та ОСОБА_1 (Пайовик) укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32
Згідно пункту 4.2. товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 4 квартал 2023 року (п. 4.2.1.), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6.).
У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1.) повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору (абз. 2 п. 4.2.7.).
Відповідно до пункту 3.1.5. Договір асоційованого членства, пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.
Згідно пункту 5.2, Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку Товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7 Договору, Товариство на письмову вимогу Пайовика, виплачує Пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання, починаючи з 181 дня прострочення виконання.
Абзацом 2 пункту 5.2. Договору передбачено, що у випадку розірвання Договору за ініціативою Пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, Товариство зобов`язано повернути Пайовику всю суму Частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок Пайовика, вказаний в даному Договорі, або іншим узгодженим Сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
Тобто у договорі асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року сторони погодили як умови дострокового розірвання договору, так і виникнення між ними у зв`язку із цим іншого зобов`язання з повернення коштів, отриманих за договором, який сторони розірвали, визначивши суму коштів, яка підлягає поверненню, а також порядок і строки їх повернення.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2023 року у справі №916/3126/22 визнано незаконним і скасовано рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5179 га за адресою: АДРЕСА_2 та надання її в оренду ТОВ «Михайлівський маєток».
Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 рокупідлягають задоволенню, оскільки Споживче товариство «Будова Парк» не виконало свій обов`язок у встановлений строк, який остаточно сплинув 01.06.2024 року з урахуванням пунктом 3.2.7. Договору, щодо передачі пайовикові після здачі будинку в експлуатацію двокімнатну квартиру загальною площею 57,2 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , так як будівництво взагалі не розпочато з грудня 2020 року (дата укладання договору) по грудень 2024 року (дата подачі позову), що є істотним порушенням умов договору. 
ОСОБА_1 втратив можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію двокімнатну квартиру загальною площею 57,2 кв. м. під будівельним номером АДРЕСА_1 , оскільки таке будівництво неможливе за законом, тобто потерпіла сторона не може використати результати договору.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача визнано позовні вимоги в частині розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року в частині розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року в апеляційному порядку не оскаржується.
Відповідно до статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 1/32 від 21.12.2020 року, укладений між СТ «Будова Парк» та  ОСОБА_1 підлягає розірванню у зв`язку з істотними порушеннями умов договору, тому  ОСОБА_1 має право вимагати повернення коштів, сплачених на рахунок СТ «Будова Парк» як пайові внески.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України – гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти – фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц).
У пункті 2.1. договору № 1/32 від 21.12.2020 рокусторони погодили, що пайовик в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 41 902,00 доларів США, що на момент укладення Договору становить 1 177 446,00 гривень, виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США, встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 28,1000 гривень за 1 долар США.
Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору (п. 2.2. цього Договору).
Відповідно до Додатку № 2 до Договору, сторони визначили наступний порядок та строки внесення частки: внесення грошової суми в еквіваленті 11 631,00 доларів США (329855,00 грн) не пізніше 21.12.2020 року і далі кожного місяця 21 числа рівним частками в еквіваленті 1 243,00 доларів США (34 929,00 грн) по 21.09.2023 року та кінцеву частку в еквіваленті 1 229,00 доларів США (34 527,00 грн) не пізніше 01.12.2023 року.
На виконання своїх зобов`язань за договором  ОСОБА_1 були внесені на користь Споживчого Товариства «Будова Парк» з грудня 2020 року по грудень 2021 року пайової частки відповідно до графіку оплати платежів у розмірі 898 874,00грн, що в еквіваленті дорівнює 31 972,00 дол. США.
Тобто, розмір фактично сплачених пайових внесків у рахунок договору, встановлено судом у розмірі 31 972,00 дол. США, грошові кошти сплачувались позивачем у гривні, однак розмір платежів у п. 2.1 договору № 1/32 від 21.12.2020 рокута додатку № 2 до договору, розраховувався в еквіваленті за офіційним курсом долара США на день проведення платежу.
Згідно п. 2.6. Договору у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертаються визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.
Згідно пункту 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п. 3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договоруна рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
В апеляційній скарзі СТ «Будова Парк» наполягає на тому, що сума частки до повернення пайовику визначається розміром фактично сплачених грошових коштів у гривні, отже і валютою зобов`язання у такій ситуації є гривня. Тому поверненню підлягає лише фактично сплачена позивачем сума у розмірі 898 874 гривень.
Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.
Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.
Верховний Суд у постановах від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 та від 02 червня 2025 року у справі № 306/44/22 зазначив, що у разі неясності умов договору тлумачення його умов повинно здійснюватись з урахуванням принципу «сontra proferentem», згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.
З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення (з`ясування) його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16-ц констатувала що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Колегія суддів виснує, що у цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання), валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню, тому належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 31 972,00 доларів США на момент платежу, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16.
Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що платежі по Договору перераховуються (коригуються) з урахуванням курсу долара до гривні, укладаючи вказаний Договір, Товариство погодилось на всі його умови включно із вказаними положеннями, а також строками виконання зобов`язання, тому курсова різниця у розмірі 456 859,60 грн підлягає стягненню з відповідача.
Тобто, визначивши валюту виконання зобов`язання – гривню і погодивши розмір внеску в національній валюті України з вказівкою на її еквівалент в іноземній валюті – долар США, вимога позивача (пайовика) в порядку розірвання договору повернути йому фактично внесені кошти на момент розірвання договору у розмірі еквівалентному долару США за курсом НБУ на момент платежу, узгоджується зі ст. 533 ЦК України.
Сума коштів у гривнях з визначенням за умовами договору її еквіваленту в доларах США і є тієї сумою, яка фактично внесена пайовиком, тому підлягає поверненню у гривні з урахуванням курсу долара США на момент платежу.
Слід також звернути увагу, що в абзаці 2 пункту 2.1 Договору передбачена можливість збільшення Товариством в односторонньому порядку розміру внеску, що підлягає перерахуванню Пайовиком у гривнях, у разі збільшення курсу вартості долара США по відношенню до гривні.
Враховуючи наведене, вимога позивача цілком узгоджується з ст. 533 ЦК України і не суперечить змісту Договору.
Щодо посилань скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, а саме, п. 44 в якому Великої Палати ідентифікує зобов`язання з повернення коштів отриманих за договором як окреме інше зобов`язання, яке виникає у зв`язку з розірванням договору - та саме в межах якого визначається сума коштів, яка підлягає поверненню, а також порядок і строки їх повернення.
Апеляційний суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
Таким чином, аналіз висновків, зроблених у судовому рішенні суду першої інстанції у цій справі, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним Верховним Судом у справі, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, оскільки зазначені висновки зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про неправильну оцінку судом доказів, які надані сторонами та неправильне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Споживчого товариства «Будова Парк» - залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний тест постанови складено: 03.06.2026 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова