Справа № 420/38761/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Бойко О.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування відповіді від 10.09.2025 № 08/66252/25-Вн, зобов`язати розглянути повторно рапорт про звільнення, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.
І. Суть спору:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила суд:
1. Визнати протиправною та скасувати відповідь від 10.09.2025 №08/66252/25-Вн за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на рапорт про звільнення ОСОБА_1 ; 
2. Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути повторно рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 19.08.2025 №25/60547/25-Вн, не пізніше ніж протягом 10 днів з дня ухвалення рішення суду, з урахуванням позиції суду; 
3. Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати звіт про виконання рішення суду по даній справі у строк, не пізніше 10 днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, в порядку ст.382 КАС України;
4. Всі судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі на користь Позивача, в порядку ст.139 КАС України.
ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція Позивача
Представник позивача звертає увагу, що ОСОБА_1 звернувся із рапортом про звільнення до ІНФОРМАЦІЯ_2 за сімейними обставинами, на підставі необхідності здійснення постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Тобто, причиною для звільнення є здійснення догляду за його рідним братом ОСОБА_2 . На виконання пункту 288 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 до рапорту про звільнення було подано відповідний перелік документів. На підставі розгляду рапорту про звільнення, було надано Відповідь від 10.09.2025, в якій зазначено про відмову у звільненні з військової служби. Мотивувальною причиною про відмову у звільненні за сімейними обставинами було зазначено, що до рапорту про звільнення не було надано документів, які б свідчили про відсутність інших осіб першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , наприклад - дружина, рідні брати або сестри (окрім ОСОБА_1 ). Позивач вважає, що Відповідь від 10.09.2025 є протиправною, незаконною, та такою, що прийнята з порушенням. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
(б) Позиція Відповідача
24.12.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказує на те, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2025 №334-ОС «Про особовий склад» зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення, у зв`язку з прибуттям для подальшого проходження служби з НОМЕР_1 прикордонного загону, з 04.04.2025. Згідно наказу начальника загону від 30.11.2025 №1261-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду. 17.08.2025 позивач звернувся з рапортом (від 18.08.2025 за № 25/60547/25-Вн) на ім`я начальника загону про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Листом від 10.09.2025 №08/66252/25-Вн позивачу надана відповідь, що документи долучені до рапорту не підтверджують відсутність або неможливість (за висновком МСЕК, ЛКК або рішення експертної команди) інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд. На підтвердження відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення, а саме батька ОСОБА_3 надане свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.09.2020. На думку відповідача, до рапорту додатково не надані документи, які б свідчили про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . Нотаріально посвідчена заява складена зі слів ОСОБА_3 і лише слова засвідчені нотаріусом, відтак заява № 3445 не може бути належним підтверджуючим документом. З долучених до рапорту документів стає зрозумілим, що у позивача та ОСОБА_3 є спільна мати – ОСОБА_4 . Відтак, позивачу необхідно надати документи, які підтверджують, що самій ОСОБА_5 необхідний постійний догляд за висновком медико соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Натомість, позивач долучає до рапорту довідку – висновок №467 від 15.07.2025 згідно якої зазначено, що ОСОБА_4 не може надавати соціальні послуги, доглядати за сином – 1 рік. В свою чергу, у вказаній довідці закреслено слово «потребує», що дає підстави для висновку, що ОСОБА_5 не визначена потреба у постійному догляді. З огляду на викладене, варто зробити висновок, що позивачем не підтверджено, що ОСОБА_4 сама потребує постійного догляду за висновком МСЕК, ЛКК або рішенням експертної команди. Відтак, довідку – висновок №467 від 15.07.2025 не є належним доказом, який підтверджує неможливість ОСОБА_6 здійснювати постійний догляд за своїм рідним сином ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, доводи викладені в позовній заяві не спростовують рішення начальника загону викладене у листі від 10.09.2025 №08/66252/25-Вн, а документи долучені до позовної заяви не підтверджують наявність підстав для звільнення підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, рішення начальника загону прийняте в межах наданих повноважень та у спосіб визначений Законом. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Також, 24.12.2025 року відповідач подав заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якої просить відмовити у задоволені стягнення витрат на правничу допомогу.
ІІІ. Процедура та рух справи
24.11.2025 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, позовну заяву було залишено без руху.
01.12.2025 від позивача надійшли документи на усунення недоліків, зокрема, уточнена позовна заява ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування відповіді від 10.09.2025 № 08/66252/25-Вн, зобов`язати розглянути повторно рапорт про звільнення.
Таким чином, позивач усунув недоліки, які стали підставою для залишення його позовної заяви без руху.
10.12.2025 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2025 №334-ОС «Про особовий склад» зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення, у зв`язку з прибуттям для подальшого проходження служби з НОМЕР_1 прикордонного загону, з 04.04.2025.
Згідно наказу начальника загону від 30.11.2025 №1261-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду.
17.08.2025 позивач звернувся з рапортом (від 18.08.2025 за № 25/60547/25-Вн) на ім`я начальника загону про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Тобто, причиною для звільнення є здійснення догляду за його рідним братом ОСОБА_2 .
До рапорту про звільнення було додано перелік документів, який підтверджує підставу звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме: Акт № 51 від 25.06.2025 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду; Витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; Витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 ; Довідка до Акта огляду МСЕК 2-18 ОД № 097381; Довідка-висновок №467 від 15.07.2025; Копію паспорта громадянина України ОСОБА_7 ; Копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; Копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 ; Копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; Копію пенсійного посвідчення та РНОКПП ОСОБА_7 ; Копію карти фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 ; Копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; Копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; Копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ; Заява № 3445 нотаріально засвідчена.
Листом від 10.09.2025 №08/66252/25-Вн відповідач надав позивачу відповідь, про те, що документи долучені до рапорту не підтверджують відсутність або неможливість (за висновком МСЕК, ЛКК або рішення експертної команди) інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд за ОСОБА_2 , наприклад - дружина, рідні брати або сестри (окрім ОСОБА_1 ).
Позивач вважає, що Відповідь від 10.09.2025 є протиправною, незаконною, та такою, що прийнята з порушенням. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
IV. Джерела права та висновки суду
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: зокрема необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
З матеріалів справи вбачається, що Рапорт про звільнення було подано відповідно до вимог абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
На підтвердження того, що позивач та ОСОБА_2 є рідними братами, було подано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 02.07.1983 і свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 09.02.1988.
Як вбачається з Відповіді від 10.09.2025, ІНФОРМАЦІЯ_4 визнав, що позивач та ОСОБА_2 є рідними братами.
На підтвердження того, що рідний брат позивача ОСОБА_2 є інвалідом І “Б” групи з дитинства безстроково, було надано копію його пенсійного посвідчення від 21.11.2006 та копію довідки до акта огляду МСЕК від 17.10.2011 серія 2-18 ОД № 097381.
На підставі наданих документів, ІНФОРМАЦІЯ_4 визнали, що рідний брат Позивача ОСОБА_2 є інвалідом І “Б” групи з дитинства безстроково.
Також до рапорту про звільнення було долучено Акт № 51 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 25.06.2025, в якому зазначено, що позивач здійснює постійний догляд за своїм рідним братом ОСОБА_2 , на підставі того що він є інвалідом І “Б” групи з дитинства безстроково.
З метою доказу того, що відсутні будь які інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати постійний догляд за рідним братом позивача ОСОБА_2 , та доказом того що інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи позивачем подано до рапорту про звільнення: копію свідоцтва про смерть батька ОСОБА_8 від 09.09.2020 серії НОМЕР_2 ; копію пенсійного посвідчення мати ОСОБА_6 від 19.01.2005; копію довідки - висновку № 467 лікарсько консультативної комісії 15.07.2025; заяву нотаріально завірену за № 3445 від 12.08.2025; Батько ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09.09.2020 серії НОМЕР_2 ; Нотаріально завіреною заявою за № 3445 від 12.08.2025 засвідчено, що рідний брат позивача ОСОБА_2 ніколи не перебував і не перебуває у шлюбі, дітей немає.
Тобто, на підставі наданого переліку документів та згідно із підпунктом 14.1.263 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України можливо прийти до висновку, що рідний брат позивача, а саме ОСОБА_2 наразі із родичів першої черги ступеня споріднення має тільки мати - ОСОБА_7 .
З метою доказу того, що мати ОСОБА_4 не може здійснювати постійний догляд за своїм сином та рідним братом позивача ОСОБА_2 було додано до рапорту про звільнення: копію пенсійного посвідчення мати ОСОБА_6 від 19.01.2005; копію довідки - висновку № 467 лікарсько консультативної комісії 15.07.2025.
Саме цими документами підтверджується факт того, що мати ОСОБА_4 є пенсіонером по віку та на підставі довідки - висновку № 467 лікарсько консультативної комісії від 15.07.2025 не може надавати будь які соціальні послуги.
Виходячи із цього, рідний брат позивача, а саме ОСОБА_2 наразі із родичів другої черги ступеня споріднення має тільки рідного брата - позивача.
Враховуючи зазначене, що ОСОБА_2 не мав і наразі не має будь яких інших родичів першого або другого ступеня споріднення, окрім позивача, які б могли здійснювати постійний догляд за ним, позивач звернувся до відповідного органу соціального захисту населення Болградської міської ради із заявою про встановлення факту здійснення постійного догляду, за результатами розгляду якої видано Акт № 51 від 25.06.2025.
Відповідно до п. 279 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009, військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Згідно з п. 288 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Суд зазначає, що системний аналіз вищевказаних положень свідчить про те, що застосування пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» як підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
При цьому, як Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу», так і «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» не містять визначення осіб першого та другого ступеня споріднення.
Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю.
Визначення поняття «інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення» міститься в підпункті 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно якого членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу ІV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Водночас, підпункт 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України містить застереження про те, що таке визначення поняття «інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення» використовуються лише для цілей розділу ІV Податкового кодексу України «Податок на доходи фізичних осіб».
Визначення поняття «сім`я» міститься в пункті 1 частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, згідно якого сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з абзацом другим резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), до кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони належать його (її) дружина (чоловік), їхні діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках.
Житлове законодавство також широко використовує поняття «член сім`ї». Так, відповідно до частини другої статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Окрім кодифікованих нормативно-правових актів, законодавець застосовує поняття «член сім`ї» і в інших правових документах, де висловлені різні підходи до його розуміння.
Так, частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що члени сім`ї:
а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом;
б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
На думку суду, можливість довести відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявна у тому випадку, якщо такі члени сім`ї існували раніше та правовий зв`язок між ними припинився, що підтверджується, наприклад, рішенням суду, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу тощо. Лише якщо таких членів сім`ї не існувало взагалі, то підтвердити їх відсутність неможливо.
В спірному випадку до рапорту про звільнення з військової служби позивач додав наявні в нього документи про відсутність інших членів сім`ї брата, які можуть здійснювати за ним догляд.
Суд критично оцінює посилання відповідача про ненадання позивачем документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки законодавством такі документи (документи в підтвердження «відсутності») не передбачені, тому така вимога відповідача є неприйнятною.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в даному випадку, саме на відповідача покладався обов`язок довести протилежне, як то наявність у брата позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
Верховний Суд неодноразово у своїй практиці наголошував, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Про це, зокрема, йдеться у постановах від 19 січня 2021 року у справі № 826/7728/17, 16 травня 2019 року у справі № 822/3011/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 822/190/18, від 17 червня 2021 року у справі № 826/2276/18, від 19 березня 2020 року у справі № 826/13693/18.
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень ураховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася та чи була дотримана процедура прийняття оскаржуваного рішення.
Рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що стали підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень наданих йому законом повноважень; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується відповідна процедура; є посилання на норми права, якими керувався суб`єкт владних повноважень.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Таке рішення повинно бути достатньою мірою обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для таких вкрай негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.
Суд зазначає, що відмова відповідача в задоволенні рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить належного обґрунтування та відповідних правових підстав для висновку про недотримання позивачем вимог щодо надання документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня, оскільки надання такого роду документів діючим законодавством не передбачено.
Під час розгляду справи відповідач не довів про наявність у позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за його братом.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури.
Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002).
Отже, відмова відповідача в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не відповідає всім критеріям, які визначені ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема, критерію обґрунтованості, який відображає принцип обґрунтованості рішення або дії суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеної обставини, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Постанова КАС ВС від 18.09.2024 у справі № 560/5818/21).
Практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення «Брумареску проти Румунії» Суд зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява № 28342/95). У пункті 109 справи «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява № 45701/99).
За наведених умов, відмова відповідача в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є протиправною, оскільки не відповідає критеріям обґрунтованості, своєчасності та розсудливості, прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, та з порушенням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача, а також суспільним інтересам, і цілям, на досягнення яких вона спрямована.
Враховуючи те, що брат позивача є особою з інвалідністю першої групи, потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою МСЕК та висновком ЛКК, а докази наявності інших осіб, які повинні її утримувати - відсутні, викладене є достатньою підставою для звільнення з військової служби за підпунктом пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оскільки відповідач протиправно відмовив позивачу в задоволенні рапорту про його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та враховуючи те, що позивачем до рапорту додано всі наявні у нього документи, які підтверджують наявність відповідних сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача з приводу звільнення з військової служби через сімейні обставини та прийняти за результатами його розгляду в установленому порядку рішення, з врахуванням висновків суду.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо судового контролю шляхом зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати звіт про виконання рішення суду, не пізніше 10 днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, суд зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частиною 2 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Суд зазначає, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивач в позовній заяві не навів жодних обґрунтувань щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі № 420/38761/25, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю на день постановлення рішення у справі.
VI. Розподіл судових витрат
Позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн., який належить до розподілу на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України.
Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу може бути розглянуте судом у разі подання позивачем протягом встановленого ч. 7 ст.139 КАС України строку доказів понесення таких витрат.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
1.Адміністративний позов задовольнити частково.
2.Визнати протиправною відмову від 10.09.2025 №08/66252/25-Вн за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на рапорт про звільнення ОСОБА_1 .
3.Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути повторно рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 19.08.2025 №25/60547/25-Вн, з урахуванням позиції суду.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 : адреса; АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач: Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 : адреса; АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Суддя Оксана БОЙКО