ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Справа № 918/117/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Гудак А.В.,
суддя Мамченко Ю.А.

секретар судового засідання Щербак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 у справі № 918/117/26 
за позовом Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головинської сільської ради 
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 
про відшкодування шкоди в розмірі 1 198 236,67 грн

за участю:
прокурор - Ваколюк Ю.О.
представника позивача - не з`явились
представника відповідача - Власюк А.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 позов задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь держави в особі Головинської сільської ради Рівненського району 1 198 236,67 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу та на користь Рівненської обласної прокуратури 17 973,55 грн витрат по оплаті судового збору.
В обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції, встановивши порушення відповідачем (постійним лісокористувачем) встановлених правил лісокористування, зокрема не вжиття ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території, що спричинило завдання державі збитків, дійшов висновку про наявність підстав для їх стягнення у розмірі 1198236,67 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що прокурором не доведено, а судом першої інстанції не досліджено, які саме заходи (комплекс заходів) для забезпечення охорони і збереження лісового фонду від незаконної порубки даних дерев мав вжити відповідач та не обґрунтовано в чому саме полягала бездіяльність або неналежне виконання таких заходів.
Вказує про недоведеність прокурором наявності у діях відповідача такого елементу цивільного правопорушення як протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), що виключає можливість задоволення позову.
Апелянт зазначає, що прокурором залишено поза доказуванням питання наявності у лісокористувача "реальної можливості діяти певним чином" тобто запобігти даному лісопорушенню, зокрема враховуючи конкретну обстановку (запроваджений режим воєнного стану та існування комендантської години), умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на осіб та їх суб`єктивних можливостей щодо виконання необхідних дій.
Відповідач вважає, що лісокористувачі несуть відповідальність лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог щодо ведення лісового господарства, що є недоведеним у даній справі.
Також зазначає, що Головинська сільська рада Рівненського району не зверталася до Державної екологічної інспекції Поліського округу про проведення позапланової перевірки, яка є обов`язковою задля виявлення незаконної порубки лісів, внаслідок чого органом державного нагляду (контролю) не був складений акт про результати такої перевірки.
Разом з тим, вважає, що протоколи огляду місцевості (довідки), які є наслідком слідчих (розшукових) дій та локальні акти, які складені працівниками ДП "Ліси України" також не можуть вважатись належним доказом у справі.
Апелянт зауважує, що висновок експерта, за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №4351-Е від 30.10.2023 та зроблені його розрахунки не можуть вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки у документах, на основі яких експертом проводилася вищезазначена експертиза, виявлені невідповідності/суперечності розмірів пнів у різних документах та відрізняються суми розрахунків заподіяної шкоди. Експертом при підготовці даного висновку не з`ясовано для цілей обчислення розміру збитків середнє значення між найбільшим та найменшим замірами діаметру виявлених пнів, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008. Тому зроблений ним розрахунок шкоди, який ґрунтується на припущеннях, не може братися до уваги судом.
У відзиві на апеляційну скаргу Рівненська обласна прокуратура зазначила, що відповідачем, як постійним лісокористувачем та особою, що має здійснювати лісову охорону не забезпечено охорону та збереження лісових насаджень, внаслідок чого допущено незаконну порубку на підвідомчій йому території та завдано державі збитків, відшкодування яких має здійснити останній.
Зазначає, що вжиті заходи щодо охорони та захисту лісів є недостатніми, оскільки така достатність була б досягнута при відсутності факту незаконної порубки, недопущення якої має забезпечувати відповідач. А звернення до правоохоронних органів вже по факту здійснених незаконних дій, свідчить про намагання відповідача встановити обставини незаконної діяльності, в той час, як такий обов`язок щодо її недопущення покладається саме на нього.
Твердження апелянта про недоведеність факту порушення встановлених правил користування вважає необґрунтованими, оскільки неналежне виконання ДСГП "Ліси України" встановлених законодавством обов`язків безумовно свідчить про причинно наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що завдана навколишньому природному середовищу у вигляді порубки дерев. Тобто, неналежне виконання ДСГП "Ліси України" своїх обов`язків з охорони лісового фонду свідчить, що саме постійний лісокористувач має понести відповідальність у вигляді відшкодування шкоди у розмірі 1198236,67 грн.
Посилання відповідача на "відсутність реальної можливості" запобігти лісопорушенню, у тому числі, через відсутність можливості забезпечення охорони лісу на підвідомчій йому території в нічний час, з огляду на введення режиму комендантської години, не заслуговують на увагу, оскільки ним не надано будь-яких доказів вчинення порубки саме у нічний час.
Прокурор вказує, що відсутність проведеної перевірки Державної екологічної інспекції та складення за її результатами акту не свідчить про відсутність підстав для нарахування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, оскільки не є єдиною підставою для такого нарахування.
Водночас, в матеріалах справи наявний висновок експерта від 30.10.2023 №4351-Е, де останнім документально та розрахунково підтверджено розмір шкоди заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев на загалу суму 1198236,67 грн. При цьому, 30.06.2023 директором філії "Костопільське лісове господарство" надано відомості обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, де саме працівниками філії "Костопільське лісове господарство" встановлено діаметр пнів та нараховано шкоду за незаконну порубку дерев.
Таким чином, розмір шкоди, встановлений висновком експерта, повністю відповідає розміру шкоди, який нараховано представниками відповідача та базується на документах, складених уповноваженими представниками відповідача, які фіксували кількість дерев, їхні параметри та ознаки.
Головинська сільська рада, у відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання, що відбулося 14.05.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі. Прокурор у справі, надавши свої пояснення щодо обставин справи, просила апеляційний суд залишити оскаржуване рішення без змін.
Головинська сільська рада явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Згідно з ч. 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.273 Господарського процесуального кодексу України про строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Рівненською обласною прокуратурою виявлено порушення філією "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України", правонаступником якої є філія "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", вимог законодавства у сфері охорони, захисту та використання лісів при веденні лісового господарства, а саме не здійснено комплекс заходів спрямованих на забезпечення охорони і збереження лісу, запобігання незаконних порубок. 
Наслідком такої бездіяльності стало допущення здійснення незаконної порубки 53 дерев різних порід на території кварталу 18 виділу 15, кварталу 18 виділу 31 (1,2), кварталу 19 виділу 21, кварталу 19 виділу 19 (1), кварталу 19 виділу 19 (2) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" (в адміністративно-територіальних межах Головинської сільської територіальної громади в особі Головинської сільської ради)
Відповідно до матеріалів кримінального провадження №62023240030000074 встановлено, що слідчими у кримінальному провадженні 01.08.2023 за участі працівників філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України", Державної екологічної інспекції Поліського округу проведено огляд лісових насаджень у лісовому масиві, який є територією Базальтівського лісництва ДП "Костопільське лісове господарство та підтверджено факт незаконної порубки дерев.
З метою встановлення збитків, завданих навколишньому природному середовищу, у кримінальному провадженні №62023240030000074 проведено судову інженерно-екологічну експертизу, згідно висновку № 4251-Е від 30.10.2023 якої, розмір шкоди, внаслідок незаконної порубки 53 дерев різних порід на території кварталу 18 виділу 15, кварталу 18 виділу 31 (1,2), кварталу 19 виділу 21, кварталу 19 виділу 19 (1), кварталу 19 виділу 19 (2) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" становить 1198236,67 грн.
В рамках досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, осіб, які вчинили незаконну порубку 53 дерев, не встановлено.
Прокурор, на підставі ст.23 Закону України "Про прокуратуру", здійснюючи захист інтересів держави в особі Головинської сільської ради, звернувся з даним позовом до суду, у зв`язку із встановленням допущення протиправної бездіяльності відповідача (постійного лісокористувача) у вигляді невчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах колегія суддів, із врахуванням листа Рівненської обласної прокуратури від 23.01.2026 до Головинської сільської ради, надісланого у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування, а також листа - повідомлення від 29.01.2026 до вказаного вище органу про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, вважає вірним висновок суду першої інстанції про дотримання прокурором вимог ст.53 Господарського процесуального кодексу України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.
Крім того, враховуючи обізнаність позивача про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист Головинської сільської ради від 26.01.2026 про відсутність проведеної претензійно-позовної роботи та прохання Рівненську обласну прокуратуру про звернення до суду з позовом про стягнення шкоди у розмірі 1198236,67 грн, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту можливих порушень інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність.
Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом. (Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21)
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природною середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Статтею 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно з ст.16 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
За приписами ч.1, 3 ст.17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, ДСГП "Ліси України" є постійним користувачем земельної ділянки, на якій здійснювалась незаконна вирубка дерев.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.
Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до ч.1 ст.86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
Статтею 93 Лісового кодексу України передбачено, що завданнями контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів є, зокрема, запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.
Апеляційним судом встановлено, що 01.08.2023 слідчими у кримінальному провадженні №62023240030000074 за участі працівників філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України", Державної екологічної інспекції Поліського округу проведено огляд лісових насаджень у лісовому масиві, який є територією Базальтівського лісництва ДП "Костопільське лісове господарство" та виявлено незаконну рубку 53 дерев в кварталі 18 виділу 15 Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України":
- в кварталі 18 виділу 15 Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку 3 дерев породи "сосна" та 1 дерева породи "вільха";
- в кварталі 18 виділу 31 (1) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку 11 дерев породи "дуб", 1 дерева породи "вільха"; 2 дерев породи "граб", 2 дерев породи "сосна";
- в кварталі 18 виділу 31 (2) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку 14 дерев породи "дуб";
- в кварталі 19 виділу 21 Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку 2 дерев породи "дуб", 7 дерев породи "сосна", 1 дерева породи "осика";
- в кварталі 19 виділу 19 (1) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку 1 дерева породи "дуб", 4 дерев породи "сосна";
- в кварталі 19 виділу 19 (2) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку 1 дерева породи "дуб", 3 дерев породи "сосна", 2 дерев породи "береза".
З метою встановлення збитків завданих навколишньому природному середовищу, у кримінальному провадженні №62023240030000074 проведено судову інженерно-екологічну експертизу, за висновком №4251-Е від 30.10.2023 якої, розмір шкоди, внаслідок незаконної порубки 53 дерев на території Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України" становить 1 198 236,67 грн.
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №1665 від 30.09.2024 створено філію "Поліський лісовий офіс" ДП "Ліси України".
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №1868 від 18.10.2024 припинено філію "Костопільське лісове господарство" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (код ВП 45125729) шляхом її закриття.
У результаті закриття вищевказаної філії усі майнові та немайнові права, інтереси та обов`язки перейшли до її правонаступника - філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України.
Пунктом 1.1 Положення про філію "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" передбачено, що вказана філія є відокремленим підрозділом ДСГП "Ліси України". Предметом діяльності філії є, зокрема забезпечення охорони лісів від незаконних рубок. (підп.2.2.2 Положення)
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок, покладається на постійних лісокористувачів.
Статтею 105 Лісового кодексу України передбачено види відповідальності за порушення лісового законодавства.
За положеннями ч.1 ст.107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Згідно з ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст.1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:
- протиправна поведінка особи, тобто невідповідність її вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах. При цьому, остання може полягати не тільки в його активних діях, а й у бездіяльності. Бездіяльність визнається протиправною, якщо особа, яка зобов`язана вчинити певні дії, свідомо їх не виконує. Бездіяльність - це пасивна поведінка особи, яка проявилася в невиконанні нею дій, які вона повинна та могла в даній ситуації здійснити. 
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності);
- вина заподіювача шкоди, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Водночас, ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тобто наявність вини презюмується та не підлягає доведенню позивачем.
Спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди.
Отже, при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що останніми підтверджується, що земельна ділянка на території кварталу 18 виділу 15, кварталу 18 виділу 31 (1,2), кварталу 19 виділу 21, кварталу 19 виділу 19 (1), кварталу 19 виділу 19 (2) перебуває в постійному користуванні ДСГП "Ліси України". Незаконна вирубка дерев здійснена на території Базальтівського лісництва філії "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" (філії "Костопільське лісове господарство" ДСГП "Ліси України").
Колегією суддів встановлено, що відповідачем, як постійним лісокористувачем, порушено норми ст. 19, 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, що полягають у не забезпеченні охорони та збереження лісових насаджень, а саме допущення останнім протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконна порубка дерев.
Апеляційний суд зазначає, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) третіми (невстановленими) особами.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, як зазначено вище, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №907/181/22, від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 18.05.2023 у справі №914/669/22, від 26.05.2022 у справі №922/2317/21, від 24.02.2021 у справі №906/366/20, від 30.11.2021у справі №926/2174/20.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у п.88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що недотримання відповідачем нормативно визначених правил збереження лісових насаджень є протиправною формою поведінки. Наслідком такої протиправної поведінки є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення порубки дерев. Дане свідчить про наявність між ними безпосереднього причинного зв`язку.
Вина відповідача у здійсненні незаконної порубки дерев презюмується та ним не спростована, оскільки в силу положень Лісового кодексу України останній, як постійний лісокористувач, не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних порубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, а отже має нести цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства.
Щодо доводів апелянта про відсутність у його діях протиправної поведінки (бездіяльності), колегія суддів зазначає, що для покладення на відповідача, як постійного землекористувача цивільно-правової відповідальності не є необхідним доведення вчинення або невчинення останнім яких-небудь дій, оскільки сам факт незаконної рубки дерев вже свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язків щодо охорони і захисту земель лісового фонду, передбачених ст.16, 19, 86 Лісового кодексу України, наданих йому в постійне користування.
Передача земель лісового фонду у користування певній особі покладає на неї обов`язок забезпечувати їх належну охорону відповідно до вимог Лісового кодексу України, а також нести відповідальність за незаконні рубки, у тому числі вчинені невстановленими особами.
Отже, встановлення факту незаконної порубки дерев на земельній ділянці, закріпленій за відповідачем, є достатньою правовою підставою для покладення на нього обов`язку відшкодувати завдану шкоду.
Твердження апелянта про відсутність у нього відповідальності за порушення лісового законодавства з підстав того, що лісокористувач несе відповідальність виключно у разі особистого вчинення незаконної рубки, а також посилання на триваюче досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62023240030000074 від 14.07.2023, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вирішальним для покладення відповідальності є не встановлення особи, яка безпосередньо здійснила незаконну порубку дерев, а факт порушення постійним лісокористувачем обов`язків щодо належної охорони та захисту лісів на переданій йому у користування ділянці. Саме таке порушення створило умови для незаконної рубки та спричинило завдання державі шкоди.
Окрім того, факт здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні не впливає на вирішення питання про цивільно-правову відповідальність відповідача та не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдані збитки.
Тобто, саме постійний лісокористувач зобов`язаний забезпечувати охорону лісів, організувати систему внутрішнього контролю за станом лісових ресурсів та вживати ефективних заходів для запобігання незаконним рубкам та іншим порушенням лісового законодавства. 
Оцінюючи доводи апелянта щодо не дослідження судом першої інстанції ефективності вжитих ним заходів з охорони лісів та не наведення конкретних дій, які він мав би вчинити для запобігання заподіянню шкоди, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень Лісового кодексу України, на постійного лісокористувача покладено не лише обов`язок фіксувати факти порушень, а й забезпечувати комплекс превентивних і організаційних заходів, спрямованих на запобігання незаконним порубкам та іншим порушенням правил ведення лісового господарства.
Водночас, відсутність у законодавстві вичерпного переліку таких заходів не звільняє постійного лісокористувача від їх здійснення з урахуванням особливостей діяльності підприємства і положень його статуту.
Розглядаючи питання про стягнення з постійного лісокористувача збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконної порубки дерев, суд враховує, що статутом такого лісокористувача визначено цілі його діяльності та обов`язки щодо охорони лісу, а відсутність визначеного чіткого переліку заходів не звільняє відповідача від необхідності та не спростовує можливості виконання ним комплексу заходів, необхідних і достатніх для виконання покладених на нього обов`язків. (Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №907/278/25, у постанові від 28.09.2023 у справі № 927/32/23).
Відтак, наведені апелянтом доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо неналежного виконання відповідачем покладених на нього обов`язків із охорони та захисту лісових насаджень на земельній ділянці, яка перебуває у його постійному користуванні.
Щодо доводів апелянта про відсутність у працівників лісової охорони об`єктивної реальної можливості виконати активні дії і запобігти правопорушенню у зв`язку з воєнним станом, комендантською годиною та нормованим робочим графіком, колегія суддів зазначає, що такі обставини не звільняють постійного лісокористувача від обов`язку забезпечення належної охорони лісових насаджень, оскільки чинним законодавством не передбачено зупинення чи скасування відповідальності за неналежне виконання цих обов`язків у період воєнного стану, а встановлені обмеження не виключають необхідності належної організації ефективної системи охорони та збереження лісових ресурсів. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що незаконна порубка дерев була вчинена саме у нічний час, у період комендантської години.
Оцінюючи заявлений до стягнення розмір збитків, колегія суддів зазначає, що останній був встановлений висновком експерта №4251-Е від 30.10.2023 та становить 1198236,67 грн.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. (ст.1 Закону України "Про судове експертизу").
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (стаття 1 Закону України "Про судову експертизу").
Відповідно до ч.3 ст.98, ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Водночас, колегія суддів відзначає, що та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (Схожий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 450/3032/19, від 07.02.2024 у справі №201/11458/20).
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної/господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень.
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 907/651/17).
Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 918/36/19).
Крім цього, згідно підпункту 1.2.2, п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (далі - Інструкція), основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема, інженерно-технічна, до якої віднесено, серед іншого інженерно-екологічна експертиза.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.
Колегією суддів встановлено, що 30.06.2023 директором філії "Костопільське лісове господарство" надано відомості обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, де саме працівниками філії "Костопільське лісове господарство" встановлено діаметр пнів та нараховано шкоду за незаконну порубку 53 дерев різних порід на території кварталу 18 виділу 15, кварталу 18 виділу 31 (1,2), кварталу 19 виділу 21, кварталу 19 виділу 19 (1), кварталу 19 виділу 19 (2) Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України".
01.08.2023 слідчими третього слідчого відділу Територіального управління ДБР у м. Хмельницькому проведено огляд зазначених кварталів за участю працівників ДП "Костопільске лісове господарство" та за участю спеціаліста Державної екологічної інспекції, про що зазначено в протоколі огляду місця події від 01.08.2023 та який підписаний усіма учасниками огляду без зауважень.
Відповідно до висновку №4251-Е від 30.10.2023, проведеного у межах досудового розслідування кримінального провадження №62023240030000074 від 14.07.2023, експертом документально та розрахунково підтверджено розмір шкоди заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев Базальтівського лісництва філії "Костопільське лісове господарство" ДП "Ліси України", з урахуванням документів, складених уповноваженими представниками відповідача, які фіксували кількість дерев, їхні параметри та ознаки, на загальну суму 1 198 236,67 грн.
Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".
Таким чином, сума збитків, встановлена у висновку експерта за результатом проведення судової інженерно-екологічної експертизи №4251-Е від 30.10.2023, який є належним, допустимим та достовірним доказом та яким підтверджено розмір заподіяної шкоди.
Водночас, відповідач не надав жодних доказів, які спростовували б розмір збитків, визначений у висновку експерта, чи будь-якого свого (контр)розрахунку, що міг би поставити під сумнів наведені у матеріалах справи дані.
Відтак, заявлений до стягнення розмір збитків у сумі 1198236,67 грн апеляційний суд вважає обґрунтованим та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для їх стягнення з відповідача.
Щодо доводів апелянта про те, що відсутність акту перевірки, складеного за результатами планової чи позапланової перевірки Державної екологічної інспекції, свідчить про недоведеність факту порушення природоохоронного законодавства, колегія суддів зазначає, що встановлення факту правопорушення та розміру заподіяної шкоди у спірних правовідносинах ґрунтується на сукупності доказів, отриманих у межах кримінального провадження, а не виключно на результатах заходів державного нагляду (контролю).
Тому акт перевірки Державної екологічної інспекції не є єдиним чи обов`язковим доказом факту порушення та підставою для визначення розміру шкоди, а відсутність такої перевірки не виключає можливості доведення відповідних обставин іншими належними та допустимими доказами, оціненими судом у їх сукупності. Таким чином, відсутність акту перевірки не спростовує факту порушення та не впливає на правомірність заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди.
У силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно з ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 у справі №918/117/26 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 23.03.2026 у справі №918/117/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "19" травня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Мамченко Ю.А.