ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34338/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року (головуючий суддя Коренев А.О.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , 02.12.25 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просила:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені Розпорядженням № 045550032715 від 21 листопада 2025 року, щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 52% від суддівської винагороди, починаючи з 13 листопада 2025 року довічно, виходячи з встановленого ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стажу її суддівської роботи 21 рік 02 місяці 03 дні.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, стаж роботи на посадах інспектор по кадрах-юрист ТОВ "Дніпрогазресурси", стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, який становить- 3 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 13 листопада 2025 року провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, 24 роки 03 місяці 27 днів, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 58% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також виплатити недоплачену суму довічного щомісмячного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтовані позову зазначено, що відповідачем протиправно, не включено стаж роботи на посаді інспектор по кадрах-юрист ТОВ «Дніпрогазресурси», стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 3 роки, до відповідного стажу роботи на посаді судді. У зв`язку з чим протиправно було визначено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді замість 58%.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року позов - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 52% від суддівської винагороди, починаючи з 13 листопада 2025 року довічно, виходячи з встановленого Головними управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стажу її суддівської роботи 21 рік 02 місяці 03 дні.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, стаж роботи на посадах інспектор по кадрах-юрист ТОВ "Дніпрогазресурси", стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, який становить- 3 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 13 листопада 2025 року провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи зі стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді, 24 роки 03 місяці 27 днів, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 58% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що жодним чином не порушували права позивача, щодо підстав для врахування до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи ОСОБА_1 на посаді інспектор по кадрах-юрист ТОВ «Дніпрогазресурси» за період з 29 травня 2001 року по 05 жовтня 2001 року тобто - 04 місяці 07 днів, на посаді стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за період з 08 жовтня 2001 року по 29 липня 2004 року тобто - 2 роки 09 місяців 24 дні, були відсутні. Таким чином, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку Позивачу розраховано відповідно до норм чинного законодавств 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перший день після виходу колегії суддів з відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 14 липня 2004 року №790/2004 призначена на посаду судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років.
Постановою Верховної Ради України від 15 квітня 2010 року № 2135-УІ обрана безстроково на посаду судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року №2763-VI обрана на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково.
Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 переведена на роботу на посаді судді Дніпровського апеляційного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 2374/0/15-25 від 11 листопада 2025 року звільнена з посади судді Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом Голови Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року № 314/к позивачку відрахована зі складу суддів Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з виходом у відставку.
14 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою про виплату щомісячного грошового утримання судді.
Розпорядженням ГУ ПФУ у Дніпропетровській області № 045550032715 від 21 листопада 2025 року позивачці нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку роботи, що надає право на відставку - 21 рік 2 місяця 3 дні.
При призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді Відповідачем не було зараховано стаж роботи на посаді інспектор по кадрах-юрист ТОВ «Дніпрогазресурси» за період з 29 травня 2001 року по 05 жовтня 2001 року тобто - 04 місяці 07 днів, на посаді стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за період з 08 жовтня 2001 року по 29 липня 2004 року тобто - 2 роки 09 місяців 24 дні, який вимагався законом, як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні зарахування до позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. 
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. 
У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. 
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно з пунктом 14 частини 2статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»(частина друга статті 4).
За приписами частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно із частиною першою статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується також постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 року у справі №9901/537/19, від 17.09.2020 року у справі №9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі №560/499/19.
За приписами частини першої статті 7 від 15.12.1992 року № 2862-XII Закону України «Про статус суддів» (що діяв на момент призначення позивача на посаду судді та втратив чинність згідно і Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»), на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Конституційний Суд України зазначив у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8- рп/2005, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання, є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18- рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Також, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: 
від 24.06.99 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); 
рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013, (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. 
Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Водночас, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17.11.2010, Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам рекомендовано щодо суддів:
незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 09.11.2018 року у справі № 559/443/17 висновував, що право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) як встановлення довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а, від 30.01.2025 у справі № 620/15098/24.
Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 року № 6 звернута увага Пенсійного фонду України щодо необхідності приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.
Рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 року № 6 також наголошено, що необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання, обчислюється Вищою радою правосуддя як єдиним, конституційним органом, при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку.
Вищою Радою правосуддя, при ухваленні рішення про звільнення з посади судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 від 11 листопада 2025 року, визначено: 
стаж роботи на посаді судді — 21 рік 03 місяця 27 днів; 
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді інспектор по кадрах-юрист ТОВ «Дніпрогазресурси», стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області - 3 роки.
При цьому в рішенні ВРП чітко зазначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 24 роки 3 місяці 27 днів.
Тобто, Рішенням Вищої ради правосуддя № 2374/0/15-25 від 11 листопада 2025 року було зараховано стаж роботи на посаді інспектор по кадрах-юрист ТОВ «Дніпрогазресурси» за період з 29 травня 2001 року по 05 жовтня 2001 року тобто - 04 місяця 07 днів; 
на посаді стажист судді, консультант, помічник судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за період з 08 жовтня 2001 року по 29 липня 2004 року тобто - 2 роки 09 місяців 24 дні.
Разом з тим, суд зауважує, що відповідачі необґрунтовано та безпідставно вдалися до оцінки суддівського стажу позивача при тому, що розрахунок такого стажу не входить до повноважень пенсійного органу.
На це вказує Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, згідно з яким, призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.
Отже, не зарахування до відповідного стажу роботи на посаді судді стажу роботи, який надавав право для призначення на посаду судді, і врахування відповідачем для встановлення/визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає такі дії неправомірним.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність порушеного права, яке підлягає судовому захисту саме шляхом, визначеним позивачем.
Отже, загальний стаж позивача, з урахуванням стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право на призначення на посаду судді (3 роки), становить 24 років 03 місяці 27 днів, з яких строк роботи на посаді судді - 21 рік 03 місяці 27 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право на призначення на посаду судді (3 роки).
Натомість, щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також виплатити недоплачену суму довічного щомісячного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум, задоволенню не підлягають.
Наведені положення свідчать про те, що до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. 
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
У даному випадку способом виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, є зарахування до стажу позивачки періоду роботи на посаді роботи на посаді: інспектор по кадрах-юрист ТОВ «Дніпрогазресурси, стажиста судді, консультанта, помічника судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської, що матиме наслідком проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
На момент прийняття рішення у цій справі перерахунок ще не здійснено, відтак, позовні вимоги в частині без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а також виплатити недоплачену суму довічного щомісячного грошового утримання є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач, при виконанні рішення суду у цій справі, порушить права позивача та не здійснить виплату щомісячного довічного грошового утримання у належному розмірі, після здійснення зарахування спірного періоду до стажу та здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд приходить до висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.
Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.05.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко