ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 340/4974/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі № 340/4974/25 (суддя Науменко В.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авілона» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:
Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авілона» (далі - відповідач) адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 104 682,11 грн. та пені в розмірі 4 815,28 грн..
В обґрунтування позову було зазначено, що відповідачем не виконується норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю та самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим, за ним рахується заборгованість з адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік у розмірі 104 682,11 грн. та пеня в розмірі 4 815,28 грн..
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що нарахування адміністративно-господарських санкцій відповідачу та звернення до суду позивачем здійснено у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. Відповідач був зобов`язаний сплатити в безумовному порядку адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Вказує, що відповідно до нормативу, протягом 2024 року відповідач мав працевлаштувати 3 особи з інвалідністю, а працювала 1 особа з інвалідністю. За невиконання цього обов`язку відповідач до 15.04.2025 повинен був самостійно сплатити нараховані адміністративно-господарські санкції у розмірі: 209 365,11 грн., проте, 14.04.2025 відповідачем було частково сплачена суму санкцій в розмірі – 104 682,11 грн.. Залишок боргу становить 104 682,11 грн. Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність встановленого факту недотримання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році через не надання акту перевірки Держпраці. Вказує, що правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, вже не актуальна для спірних правовідносин. Вважає, що роботодавець, що виявив помилку в поданій звітності, має право подати уточнюючу звітність до Пенсійного фонду України відповідно до Положення № 10-1. Проте, уточнена звітність ТОВ «Авілона» подана не була.
Представник відповідача подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує про безпідставність доводів скаржника, рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.
Вказує, що в третьому та четвертому кварталі 2024 року в поданій Об`єднаній звітності ПДФО та ЄСВ в додатку 1 (Д1) відомості про нарахування заробітної плати (доходу грошового забезпечення) застрахованим особам була допущена технічна помилка в категорії 2 – працююча особа з інвалідністю, що збільшило середньооблікову чисельності штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Помилку виявлено та 18 березня 2025 року подано уточнюючий звіт Об`єднаної звітності ПДФО та ЄСВ за третій та четвертий квартал 2024 року.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, Кіровоградським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю проведено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю ТОВ «Авілона» за 2024 рік та визначено розмір адміністративно-господарських санкцій у сумі 209 365,11 грн. (а.с. 13).
Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік щодо інвалідністю ТОВ «Авілона» (ЄДРПОУ 37153882):
- рядок 01: середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік, осіб 63;
- рядок 02: середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, осіб 1;
- рядок 03: норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення), одиниць 3;
- рядок 04: фонд оплати праці штатних працівників, грн 6595000,98;
- рядок 05: середня річна заробітна плата штатного працівника (04/01), грн 104682,56;
- рядок 06: кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше (03-02), одиниць 2;
- рядок 07: сума коштів адміністративного-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05х06); від 16 до 25 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05); від 8 до 15 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05/2), грн 209365,11.
Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік розміщено в електронному кабінеті роботодавця, на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, на підтвердження чого надано квитанцію від 07.03.2025 (а.с. 14).
14.04.2025 відповідачем було частково сплачена суму санкцій в розмірі – 104 682,11 грн..
Залишок боргу становить 104 682,11 грн..
Також, позивачем проведено розрахунок суми пені станом на 16.07.2025, яка склала 4 815,28 грн. (а.с. 12).
Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення належної до сплати суми 109 497,39 грн..
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2022 у справі №400/3957/21.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, проте вважає за необхідне змінити рішення в частині обґрунтування висновків суду.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-XII від 21.03.1991 року (далі - Закон №875-XII) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Частиною першою та третьою статті 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог статті 18-1 Закону № 875-XII особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. 
Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до положень статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. 
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. 
Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію: 
про працевлаштованих осіб з інвалідністю; 
про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону. 
Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
Статтею 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Аналіз вищезазначених норм законодавства дає можливість встановити, що законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю; в разі не виконання такого нормативу- щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Таким чином, за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, як один із видів господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно із ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, позивач вказує, що відповідно до нормативу, протягом 2024 року відповідач мав працевлаштувати 3 особи з інвалідністю, а працювала 1 особа з інвалідністю.
Судом встановлено, що згідно наказу № 67/к-тр від 12 липня 2024 року ОСОБА_1 прийнято на основне місце роботи до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авілона» на посаду касир торговельного залу.
Згідно з копії довідки МСЕК серії 12 ААВ № 215579 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи.
Згідно наказу № 77/к-тр від 20 серпня 2024 року ОСОБА_2 прийнято на основне місце роботи до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авілона» на посаду охоронник.
Згідно з копії довідки МСЕК серії 12 ААГ № 392970 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи
Зазначені документи додані відповідачем до відзиву на позовну заяву.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегією суддів встановлено, що у відповідача у 2024 році працювало дві особи з інвалідністю.
Крім того, сторонами не заперечується, що відповідач до 15.04.2025 повинен був самостійно сплатити нараховані адміністративно-господарські санкції у розмірі: 209 365,11 грн., проте 14.04.2025 відповідачем частково сплачено суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі – 104 682,11 грн., тобто за 1 непрацевлаштовану особу з інвалідністю.
Оскільки, у 2024 році у відповідача працювало 2 особи з інвалідністю, а за 1 особу відповідачем було сплачено адміністративно-господарські санкції в розмірі – 104 682,11 грн., підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу були відсутні.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.11.2022 у справі № 400/3957/21, виходив з того, що обставини відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів можуть бути встановлені лише за наслідками проведення органами Держпраці планових або позапланових перевірок, однак в матеріалах справи відсутні докази проведення територіальним органом Держпраці перевірки, за результатами якої було б встановлено факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 24.04.2025 у справі №280/3642/23 дійшов наступних висновків:
«З 06 листопада 2022 року, з набранням чинності Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2682-IX, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю (4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників або одне місце для підприємств із 8- 25 працівниками) на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні.».
За таких обставин та сформованої практики Верховного Суду висновки суду першої інстанції щодо передчасності звернення позивача до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій не можна визнати обґрунтованими.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої невірно застосовано практику Верховного Суду, що є підставою для зміни судового рішення.
З урахуванням результату апеляційного перегляду підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції, відсутні.
Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст. 317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю – задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі № 340/4974/25, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі № 340/4974/25 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак