Справа № 643/23519/25
Провадження № 2/643/3110/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026           м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого - судді Замікули Б.С. 
за участю секретаря судового засідання – Юшиної К.С.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Маюрнікової В.Н. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1  
до Відокремленого підрозділу «Шахтобудівельне управління» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» 
про припинення трудових відносин,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відокремленого підрозділу «Шахтобудівельне управління» АТ «Лисичанськвугілля» (далі – ВП «Шахтобудівельне управління» АТ «Лисичанськвугілля») про припинення шляхом розірвання трудового договору, укладеного між сторонами на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, з 24.02.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 07.11.2011 згідно з наказом № 136к від 04.11.2011 ОСОБА_1 була прийнята електрослюсарем з ремонту шахтного обладнання 5 розряду на ділянку монтажно-налагоджувальних робіт ВП «Шахтобудівельне управління» АТ «Лисичанськвугілля».
24.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації позивач була евакуйована до м. Броди Львівської області. У лютому 2023 року їй призначено пенсію за віком, взято на облік у Львівському обласному управлінні пенсійного фонду України. Наразі позивач проживає у м. Харкові як внутрішньо переміщена особа.
У листопаді 2025 року, проходячи процедуру обов`язкової ідентифікації в банківській установі згідно з наказом Пенсійного фонду України № 49-2 від 20.11.2023, позивач дізналась, що відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування трудові відносини з відповідачем їй не припинені.
19.11.2025 ОСОБА_1 склала заяву на ім`я роботодавця про звільнення за власним бажанням, однак відправити її поштою до м. Лисичанськ виявилося неможливим, оскільки на той момент АТ «Укрпошта» припинило надання послуг поштового зв`язку та пересилання поштових відправлень до м. Лисичанська.
18.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості із заявою про припинення трудового договору в односторонньому порядку через центр зайнятості. У оформленні вивільнення їй відмовлено, оскільки зазначений порядок застосовується лише з метою набуття статусу безробітного.
Відтак, позивач позбавлена можливості припинити трудовий договір у будь-який інший спосіб, ніж судовий, що й стало підставою для звернення до суду. Збереження трудових відносин перешкоджає реалізації позивачем права на щорічний перерахунок пенсійних виплат, що є додатковою причиною, яка обумовлює необхідність їх припинення.
Ухвалою суду від 15.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Виклик відповідача здійснювався відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.
Відповідач не скористався правом на участь у судовому засіданні через свого уповноваженого представника. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Як визначено ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ВП «Шахтобудівельне управління»
АТ «Лисичанськвугілля» з 07.11.2011, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні оригіналом трудової книжки серії НОМЕР_1 та індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб ДРЗЗДСС (форми ОК-5, ОК-7). Останній запис у трудовій книжці — переведення в межах підприємства від 01.03.2012. Запису про звільнення з останнього місця роботи трудова книжка не містить, що підтверджує збереження формальних трудових відносин між сторонами до теперішнього часу.
Як повідомила позивач в судовому засіданні, оригінал трудової книжки їй передали співробітники підприємства, які залишились на тимчасово окупованій території.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжується і на теперішній час.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), місто Лисичанськ Луганської області є тимчасово окупованою територією з 03.07.2022.
Статус внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 підтверджується довідкою від 04.12.2023 № 6330-5003057062, відповідно до якої зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Лисичанськ Луганської обл., а фактичним місцем перебування — АДРЕСА_1 .
Водночас, позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував точну дату її евакуації. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи датована 04.12.2023 і фіксує лише факт перебування позивача в м. Харкові станом на цю дату, однак не містить відомостей про дату фактичного виїзду з м. Лисичанська. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити конкретний день, коли саме позивач залишила місце роботи.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; вихід на пенсію; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Положенням ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві.
Як визначено абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір відповідно до п. 1 ст. 36, ст. 38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за трудовим договором за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання відповідних виплат має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.
Проте вказаний порядок не може бути застосований, з огляду на те, що позивач бажала припинити трудові відносини без наміру набути статус безробітного та подальшого працевлаштування.
Суд визнає, що позивач не має можливості припинити трудові відносини в порядку, передбаченому ст. 38 КЗпП України, оскільки відповідач розташований на тимчасово окупованій території, а поштовий зв`язок з м. Лисичанськ відсутній, що є загальновідомим фактом, який не потребує доказування. Також судом витребувано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача (відповідь № 2244533 від 15.01.2026), з якої вбачається, що відповідач не здійснив перереєстрацію юридичної особи на підконтрольній території України.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позову в межах заявлених вимог, суд виходить із такого.
Позивач просить розірвати трудовий договір з 24.02.2022, пов`язуючи цю дату з днем початку повномасштабного вторгнення та власної евакуації. 
Разом з тим суд не може погодитись із зазначеною датою з таких підстав.
Як вже зазначалось судом, позивачем не надано доказів на підтвердження точної дати її евакуації з м. Лисичанська. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи датована 04.12.2023 і фіксує факт перебування позивача в м. Харкові станом на цю дату. При цьому суд позбавлений можливості встановити конкретний день, коли саме позивач залишила місце роботи.
Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи поза межами окупованої території впродовж понад трьох років, аж до листопада 2025 року не вчинила жодних дій, спрямованих на оформлення припинення трудових відносин. Питання про необхідність юридичного оформлення звільнення постало перед позивачем тільки після проходження нею процедури банківської ідентифікації — тобто не з власної ініціативи. Такий підхід свідчить про те, що позивач, на жаль, безпідставно розраховувала на те, що питання припинення трудових відносин вирішиться саме по собі з часом. Цей факт суд враховує при визначенні конкретної дати розірвання.
Крім того, суд зауважує, що несплата роботодавцем єдиного соціального внеску, яка, як вбачається з індивідуальних відомостей форми ОК-7, розпочалась з квітня 2021 року, сама по собі не є доказом фактичного припинення трудових відносин. Несплата ЄСВ є порушенням з боку роботодавця, але трудові відносини в правовому розумінні тривають незалежно від належного виконання роботодавцем своїх зобов`язань щодо сплати єдиного соціального внеску.
Водночас суд виходить з того, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, м. Лисичанськ є тимчасово окупованою територією з 03.07.2022.
Саме ця дата є офіційно встановленою і загальновідомою датою, з якої виконання трудового договору стало об`єктивно неможливим для обох сторін: роботодавець фізично перебуває на окупованій території, а працівник — на підконтрольній Україні території і позбавлений можливості прибути до місця роботи. Отже, саме 03.07.2022 є тією датою, з якої трудові відносини фактично і беззаперечно не могли тривати, і яка підкріплена нормативним актом, що не потребує додаткового доведення.
Зазначена дата охоплюється підставами, передбаченими ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: підприємство розташоване в районі, який перебуває під тимчасовою окупацією, що є крайнім виявом ведення бойових дій та загрози для життя і здоров`я. Суд, замінюючи своїм рішенням відсутню заяву позивача про звільнення — подати яку вона була позбавлена можливості через форс-мажорні обставини збройної агресії, — встановлює датою розірвання 03.07.2022, оскільки саме ця дата підтверджена належним доказом і відповідає моменту виникнення безумовної неможливості виконання договору.
За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, однак датою розірвання визначити не 24.02.2022, як просить позивач, а 03.07.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача по суті задоволені (лише змінено дату звільнення), судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 36, 38 КЗпП України, ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ч. 2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України», ст. 2, 4, 5, 76–81, 141, 258, 259, 263–265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1  до Відокремленого підрозділу «Шахтобудівельне управління» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про припинення трудових відносин задовольнити.
Припинити шляхом розірвання трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Відокремленим підрозділом «Шахтобудівельне управління» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 03.07.2022.
Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахтобудівельне управління» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце фактичного проживання ВПО: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Відокремлений підрозділ «Шахтобудівельне управління» Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (код ЄДРПОУ 26349160, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Пирогова, буд. 5).

Суддя         Борис ЗАМІКУЛА