ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026  м. Дніпро Справа № 908/191/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В., 
суддів: Кошлі А. О., Кучеренко О. І.,

секретар судового засідання Кишкань М. А.,

за участі :
прокурора (апелянта) Біленко О. А.,
відповідача 1 Берестовенко О. М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 (повний текст рішення складено 06.04.2026, суддя Федько О. А., м. Запоріжжя) у справі № 908/191/25
за позовом: Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (69035, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, буд. 5) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,
позивача: Південного офісу Держаудитслужби (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 42-а)
до відповідача-1: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Філії "Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ)
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАФТРЕЙД" (69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, буд. 4-а)
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (проспект Олександра Поля, 2, м. Дніпро, 49004)
про визнання недійсним договору про закупівлю товару та застосування наслідків недійсності правочину, 

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
У січні 2025 року заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" АТ "НАЕК "Енергоатом" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Графтрейд", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, про визнання недійсним договору від 18.09.2017 № 53-123-01-17-03638 про закупівлю товару, як такого, що суперечить інтересам держави й суспільства, його моральним засадам з умислу відповідача-2, та застосування наслідків його недійсності, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України - стягнення коштів в дохід держави в сумі 60 120 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення публічної закупівлі (ідентифікатор UA-2017-08-10-000197-b) учасниками закупівлі ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "Юніон-М" допущені порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, усунувши конкуренцію, нівелювали суть публічної закупівлі. У зв`язку з цим, укладений за результатами процедури закупівлі договір від 18.09.2017 № 53-123-01-17-03638 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 ЦК України, оскільки завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони - ТОВ "Графтрейд". Ураховуючи наявність умислу лише у діях ТОВ "Графтрейд", як сторони оспорюваного договору, одержані ним за цим правочином 60 120 грн на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України необхідно повернути іншій стороні договору, а з неї - стягнути в дохід держави.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 (повний текст складено 06.04.2026) у справі № 908/191/25 у задоволенні позову прокурора відмовлено повністю.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що ч. 3 ст. 228 ЦК України може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Також судом зазначено, що ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. В свою чергу прокурор не довів, що договір від 18.09.2017 № 53-123-01-17-03638 був спрямований на порушення інтересів держави і суспільства. Крім того, судом враховано, що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, є не компенсаційними, а конфіскаційними, зокрема, спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства. Суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором не доведено наявності сукупності умов, необхідних для визнання спірного договору недійсним саме на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, та застосування наслідків, передбачених цією нормою, а застосування вказаної норми до спірних відносин є порушенням принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном як щодо ТОВ "Графтрейд", так і щодо добросовісної сторони правочину - АТ "НАЕК "Енергоатом". При цьому суд врахував правові висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/191/25, заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апелянт вказує на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, та норм процесуального права - ст. ст. 76, 77, 78, 79, 86, 236 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно обмежив поняття порушення інтересів держави і суспільства наявністю обвинувального вироку або завданням їм значних збитків, фактично виключивши ч. 3 ст. 228 ЦК України із застосування у цивільних правовідносинах. Закріпивши у ЦК України ст. 228 окремо від кримінальної юстиції, законодавець надав можливість відновити порушене право не лише кримінально-правовим шляхом, а й незалежно від результатів кримінального провадження. Висновки суду першої інстанції, на думку апелянта, нівелюють приписи ч. 4 ст. 75 та ч. 2 ст. 86 ГПК України та фактично ставлять у привілейоване становище вирок суду поряд із іншими доказами по справі та судовими рішеннями іншої предметної юрисдикції.
Прокурор наполягає, що порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендера безпосередньо стосується прав та інтересів держави і суспільства. Прийняття та дотримання законодавства про боротьбу з недобросовісною конкуренцією, зокрема у сфері публічних закупівель, відповідає інтересам держави і суспільства. Апелянт посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2026 у справі № 922/2986/24, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20, а також на рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99.
Апелянт вказує, що інтерес держави у сфері публічних закупівель полягає в проведенні ефективних та прозорих закупівель з дотриманням добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та неупередженості, недопущення дискримінації учасників та корупційних дій. Створення видимості конкуренції внаслідок введення іншого технічного учасника - ТОВ "Юніон-М", зловмисна їх домовленість шляхом надання пропозицій з різницею у 2 970 грн без подальшої їх зміни упродовж аукціону, отримання у подальшому в такий незаконний спосіб перемоги у торгах та замовлення за публічні кошти не сприяє реалізації принципів максимальної економії та ефективності.
Прокурор посилається на постанову Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, згідно з якою узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, спотворює результат, порушує право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату. При цьому для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим з`ясування наслідків у формі завдання збитків, оскільки достатнім є встановлення самого факту вчинення дій та можливість настання таких наслідків.
Апелянт також зазначає, що порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендера призводять до незабезпечення положень Конвенції ООН проти корупції та підриву авторитету Української держави перед Європейським співтовариством, свідчать про невиконання Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, нівелюють конституційні засади.
Щодо неможливості застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 228 ЦК України як такої, що містить санкцію конфіскаційного характеру, прокурор зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 визначила, що ст. 228 ЦК України встановлює особливі правові наслідки недійсного правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, і жодних висновків щодо їх конфіскаційного характеру Великою Палатою сформовано не було. Також у справах № 420/12471/22 та № 924/971/23 Велика Палата Верховного Суду визнала обґрунтованим застосування до цивільних правовідносин приписів ст. 228 ЦК України. Касаційним господарським судом застосовувалась вказана норма права у подібних правовідносинах (постанови від 27.03.2019 у справі № 905/1250/18, від 15.12.2021 у справі № 922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі № 922/3322/20).
Прокурор стверджує, що дії суб`єктів господарювання щодо отримання державного замовлення через спотворення торгів, заведення у конкурс технічного учасника із пропозицією, яка відрізняється на незначну суму коштів, вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, ніяк не можуть вважатися допустимими і свідчити, що особа має на меті просто мирно володіти майном. Не держава втручається у мирне володіння майном особи, а особа втручається у публічний порядок, маніпулюючи своїм майном з метою обійти закон і нашкодити інтересам держави та суспільства. Застосування жорстких наслідків є адекватною реакцією з боку держави на протиправні дії недобросовісних суб`єктів господарювання, які на загальнодержавному рівні загрожують як публічному порядку всередині держави, так і її авторитету на міжнародному рівні, особливо у світлі взятих зобов`язань за Угодою про асоціацію. Саме ступінь або ранг самого правопорушення у нівелюванні визначених державою процедур, підрив її міжнародного авторитету, зрив виконання міжнародних зобов`язань вимагає більш жорсткої та адекватної такому порушенню реакції.
Апелянт також зазначає, що оскільки суб`єкт господарювання з метою отримання державного замовлення і прибутку за рахунок публічних коштів вчинив протиправні дії та узгодив свої дії з іншим учасником публічної закупівлі, такі дії не можна вважати добросовісними, а відтак безпідставним є застосування до таких недобросовісних підприємств приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "ВП "Південноукраїнська АЕС" АТ "НАЕК "Енергоатом" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги та вважає її необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На момент розгляду тендерних пропозицій і прийняття рішення про визначення переможця не було відомо про антиконкурентні дії зазначених учасників. Рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було винесено лише 06.10.2022 № 54/21-р/к по справі № 54/73-21, тобто значно пізніше проведення закупівлі. На момент розгляду тендерної пропозиції ТОВ "Графтрейд" замовник не мав жодних законних підстав для відмови учаснику в участі у процедурі закупівлі чи відхилення тендерної пропозиції, що свідчить про відсутність в діях замовника порушень норм Закону України "Про публічні закупівлі" та порушень самої процедури торгів, що виключає вину останнього чи його причетність до антиконкурентних узгоджених дій. Під час проведення зазначеної закупівлі інформація про узгодження поведінки ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "Юніон-М" була відсутня.
Договір було виконано сторонами вчасно, зауважень не було, порушень не встановлено. Рішення адміністративної колегії АМКУ від 06.10.2022 до філії ВП ПАЕС АТ НАЕК "Енергоатом" не надходило і не могло вплинути на дії тендерного комітету замовника щодо визначення переможця закупівлі та на результати закупівлі в минулому, оскільки вказане рішення зворотної дії в часі не має.
Фінансування закупівлі здійснено за рахунок коштів підприємства, що свідчить про відсутність порушення інтересів держави у бюджетній сфері. Прокурором не доведено належними та допустимими доказами, у чому саме полягало встановлення зловмисної домовленості ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "Юніон-М", в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не доведено, що внаслідок укладення договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави.
Відповідач-1 посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, правові висновки якої свідчать про безпідставність позовних вимог. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, є не компенсаційними, а конфіскаційними, і ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки. Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Відповідач-1 також зазначає, що помилковою є точка зору прокурора, що винесення рішення адміністративної колегії АМКУ автоматично призводить до недійсності договору, укладеного ще у 2017 році. Лише встановлення факту вчинення учасниками торгів антиконкурентних дій не може бути підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за зазначене правопорушення, а тому вже поніс передбачену законодавством відповідальність. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства. Прокурор не зазначив найголовнішої норми права, яка регулює недійсність договору про закупівлю, - ст. 43 Закону України "Про публічні закупівлі". Договір про закупівлю був укладений правомірно і його зміст відповідає вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" та положенням ст. 202, 203, 205, 207, 208, 638, 639 ЦК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАФТРЕЙД" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Стефанів Т. В. (доповідач), судді - Кошля А. О., КучеренкО О. І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/191/25.
Витребувано матеріали справи №908/191/25 у Господарського суду Запорізької області.
11.05.2026 справа № 908/191/25 надійшла на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 призначено справу № 908/191/25 до розгляду в судовому засіданні на 10.06.2026 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2026 заяву представника Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - Берестовенко Оксани Миколаївни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 908/191/25 - задоволено.
Прокурор (апелянт) в судовому засіданні вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.
Відповідач-1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Представники відповідача-2 та третьої особи в судове засіданні не з`явились, відомостей про причини неявки до суду не надали, про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час і місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду оскаржуваного рішення та з огляду на те, що явка повноважених представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
У судовому засіданні 10.06.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом обставини справи.
Відокремленим підрозділом "Южно-Українська АЕС" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 10.08.2017 в електронній системі публічних закупівель "ProZorro" опубліковано відомості про проведення закупівлі - "ДК 021:2015:42130000-9 - Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (ідентифікатор закупівлі UA-2017-08-10-000197-b). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 53 070 гривень. 
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у вказаній закупівлі взяли участь два суб`єкти: Товариство з обмеженою відповідальністю "Графтрейд" з пропозицією 50 100 грн та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІОН-М" з пропозицією 53 070 грн. 
Протоколом розгляду тендерних пропозицій № 524 від 05.09.2017 тендерного комітету ВП "Южно-Українська АЕС" переможцем відкритих торгів визнано ТОВ "Графтрейд".
18.09.2017 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі заступника генерального директора Відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" (Покупець, відповідач-1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Графтрейд" (Постачальник, відпрповідач-2 у справі) укладено договір від 18.09.2017 № 53-123-01-17- 03638 на постачання товару (далі - Договір). 
Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати Покупцю, а Покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV 42130000-9 по ДК 021:2015 - Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої, у кількості, асортименті і цінам зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1). 
За умовами п. 2.1. Договору загальна вартість товару складає 60120,00 грн з ПДВ.
Пунктом 12.2. Договору визначено, що строк цього договору закінчується 31.12.2018.
Сторони зобов`язання за вказаним правочином виконали в повному обсязі, що підтверджується Звітом про виконання договору про закупівлю (дата формування звіту 28 грудня 2017 року), опублікованого в електронній системі публічних закупівель "ProZorro". 
Відповідач-1 на виконання договору перерахував на користь ТОВ "Графтрейд" грошові кошти в загальній сумі 60120,00 грн, про що свідчить виписка про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 за період з 18.09.2017 по 31.12.2017, яка є додатком до листа АТ "Райффайзен Банк" від 10.12.2024 №81-15-9/911998-БТ (т. 1 арк. спр. 29).
Рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.10.2022 № 54/21-р/к визнано ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "ЮНІОН-М" винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, проведених Відокремленим підрозділом "Южно-Українська АЕС" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"" на закупівлю профільного кільця до регулятора WRD220.300/300 - 3 шт (пункт РПЗ - 9.522) товар - код CPV 42130000-9 по ДК 021:2015 - Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (оголошення про проведення процедури закупівлі розміщено на вебпорталі Уповноваженого органу з питань закупівель - https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2017-08-10-000197-b) (п. 1 резолютивної частини рішення АКМУ). 
Адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 06.10.2022 № 54/21-р/к дійшла висновку, що ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "ЮНІОН-М" під час підготовки документації та участі у торгах на закупівлю діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі в конкурентних процедурах закупівель за Законом України "Про публічні закупівлі".
Вказаним рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ТОВ "Графтрейд" накладено штраф за виявлені порушення у сумі 1500,00 грн. 
Відповідно до листа Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.11.2024 № 54-02/3243е, рішення адміністративної колегії ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "ЮНІОН-М" до суду не оскаржувалось та добровільно виконано. 
На переконання прокурора, договір від 18.09.2017 № 53-123-01-17-03638, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "Графтрейд" на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Відповідач-1 перерахував на користь ТОВ "Графтрейд" грошові кошти в сумі 60 120 грн. Рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.10.2022 № 54/21-р/к визнано ТОВ "Графтрейд" та ТОВ "Юніон-М" винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів. 
Вказане рішення не оскаржувалось та добровільно виконано. Прокурором дотримано порядок, передбачений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", щодо обґрунтування підстав для представництва інтересів держави.
Зазначені вище обставини стали підставою для звернення прокурора до суду, за результатом розгляду прийнято оскаржуване рішення.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представника відповідача 1, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову прокурора про визнання недійсним договору від 18.09.2017 № 53-123-01-17-03638 про закупівлю товару, як такого, що суперечить інтересам держави й суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ "Графтрейд", та застосування наслідків його недійсності, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що прокурором не доведено спрямованість спірного договору на порушення інтересів держави і суспільства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність сукупності умов, необхідних для визнання правочину недійсним та застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України. При цьому місцевий господарський суд виходив із того, що встановлені зазначеною нормою санкції мають конфіскаційний, а не компенсаційний характер, а тому можуть застосовуватися лише у виняткових випадках істотного порушення інтересів держави та суспільства. Суд також зазначив, що застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних правовідносин призвело б до непропорційного втручання держави у право мирного володіння майном як ТОВ "Графтрейд", так і добросовісної сторони правочину - АТ "НАЕК "Енергоатом". Вказані висновки суд зробив з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
Апеляційний господарський суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2-3 статті 215 ЦК України).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Чітке законодавче визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює, наприклад, "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.
Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Безпосереднє згадування в нормах права інтересів особи як об`єкта правового захисту в певній мірі прирівнює їх до суб`єктивних прав. Отже, законні інтереси, які не опосередковані правовими нормами, можна розглядати як доправову категорію, у якій інтерес передує правам та обов`язкам, тобто виступає як "суб`єктивне право, що може виникнути у майбутньому".
Розмежовуючи поняття прав та інтересів, Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 зазначив, що і суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення в межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
Колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999, інтереси держави охоплюють потребу у здійсненні загальнодержавних заходів, спрямованих, зокрема, на захист суверенітету, територіальної цілісності, державної, економічної та екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, а також захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Колегія суддів зазначає, що поняття "інтереси держави" не має вичерпного законодавчого визначення та підлягає з`ясуванню в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру спірних правовідносин і наслідків відповідного правочину. При цьому інтереси держави становлять закріплену Конституцією України, законами України, міжнародними договорами та іншими нормативно-правовими актами систему фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Аналіз положень частини третьої статті 228 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язковими ознаками правочину, який суперечить інтересам держави і суспільства, є його спрямованість на порушення правового господарського порядку, а також наявність умислу хоча б в однієї зі сторін такого правочину. При цьому метою правочину є той кінцевий результат, якого прагнуть досягти його сторони, а для застосування наслідків, передбачених зазначеною нормою, така мета повинна завідомо суперечити інтересам держави і суспільства.
Отже, під час вирішення спорів цієї категорії суд повинен встановити, у чому саме полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору, якою мірою сторонами виконано взяті на себе зобов`язання, а також наявність умислу в діях кожної зі сторін.
При цьому саме по собі порушення вимог актів цивільного чи господарського законодавства під час укладення договору не свідчить про його невідповідність інтересам держави і суспільства. Наявність умислу означає, що сторона, виходячи з конкретних обставин справи, усвідомлювала або повинна була усвідомлювати протиправність укладення договору, суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнула або свідомо допускала настання відповідних протиправних наслідків.
Схожий за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.
Статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 2 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників (п. 1 ч. ч. 1, 5 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі").
Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.
Поданий прокурором позов обґрунтовано тим, що встановлений факт вчинення учасниками процедури закупівлі - ТОВ «Графтрейд» та ТОВ «Юніон-М» - антиконкурентних узгоджених дій, які призвели до спотворення результатів тендера та усунення конкуренції під час проведення публічної закупівлі. На думку прокурора, внаслідок таких дій спірний договір від 18.09.2017 № 53-123-01-17-03638 був укладений не за результатами добросовісної конкурентної процедури, а внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що не відповідає інтересам держави у сфері забезпечення ефективного та прозорого використання бюджетних коштів. Посилаючись на наявність умислу у діях ТОВ «Графтрейд» щодо спотворення результатів закупівлі, прокурор вважає наявними підстави для визнання зазначеного договору недійсним та застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
За результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Разом із тим сам по собі факт вчинення учасниками закупівлі антиконкурентних узгоджених дій не є безумовною та достатньою підставою для визнання недійсним договору, укладеного за результатами відповідної процедури закупівлі.
За змістом частини третьої статті 228 ЦК України, у взаємозв`язку зі статтями 203 та 215 цього Кодексу, для визнання правочину недійсним необхідним є встановлення того, що його зміст або мета укладення завідомо суперечили інтересам держави і суспільства. При цьому така обставина підлягає самостійному доказуванню у кожній конкретній справі та не може презюмуватися виключно з факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у п.п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
У вказаний спосіб держава гарантує розвиток добросовісної конкуренції, забезпечує ефективність правового регулювання сфери публічних закупівель, прозорість процедур. При цьому позбавлення суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель є тим запобіжником, за допомогою якого держава усуває недобросовісність суб`єктів господарювання від можливості мати доступ до публічних коштів.
Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України "Про захист економічної конкуренції" передбачена відповідальність. Зокрема, за порушення, пунктів 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи (ст. 51, ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Положеннями частин 1, 2 ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.
Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими п. п. 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 ст. 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.
Положення Закону України "Про захист економічної конкуренції" є спеціальними у випадку порушення його норм, зокрема, шляхом узгодженої поведінки на торгах. Цей закон також визначає можливість заявлення вимог про стягнення шкоди, завданої таким порушенням.
Колегія суддів зазначає, що у випадку наявності шкоди, завданої інтересам держави внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, прокурор не позбавлений права скористатися передбаченим статтею 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" способом захисту шляхом пред`явлення вимоги про відшкодування такої шкоди до особи, яка допустила відповідне порушення.
Водночас прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок укладення та виконання спірного договору державі було завдано майнової шкоди.
Зокрема, матеріали справи не містять доказів існування на момент проведення закупівлі більш вигідних цінових пропозицій на відповідному ринку, поставки товару за завищеними цінами, можливості придбання аналогічного товару на більш вигідних умовах, а також доказів невідповідності поставленого товару умовам договору щодо його кількості, вартості чи якості.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведено факту переплати бюджетних коштів, завдання державі збитків чи отримання замовником товару неналежної якості. Відтак відсутні належні докази існування причинно-наслідкового зв`язку між встановленим рішенням Антимонопольного комітету України порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та будь-яким погіршенням майнового становища держави.
За відсутності таких доказів сам факт вчинення антиконкурентних узгоджених дій під час проведення закупівлі не може свідчити про те, що спірний договір був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів звертає увагу, що провадження у справі №908/191/25 було зупинено до закінчення перегляду Верховним Судом справи №922/3456/23, переданої на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою формування єдиного підходу до застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України у правовідносинах, пов`язаних із вчиненням учасниками публічних закупівель антиконкурентних узгоджених дій. Зокрема, на вирішення об`єднаної палати було поставлено питання щодо наявності підстав для визнання недійсним договору, укладеного за результатами закупівлі, результати якої були спотворені антиконкурентними узгодженими діями учасника торгів, та застосування до таких правовідносин наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України. 
Оскільки на цей час об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вже сформульовано правовий висновок щодо застосування зазначеної норми матеріального права у подібних правовідносинах, такий висновок підлягає врахуванню під час вирішення даного спору.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
У зазначеній постанові Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України, які встановлюють, що нікчемним є правочин, який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та частину 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
Враховуючи викладене, у постанові від 19.12.2025 Об`єднана палата уточнила висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, таким чином:
- при визначенні підстав для застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені Європейським Судом з прав людини, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо); 
- ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Колегія суддів враховує, що відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
За приписами частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В силу правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, слід враховувати саме останню позицію суду касаційної інстанції.
Враховуючи вказане, у даній справі апеляційний господарський суд враховує висновки щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, правовідносини у якій є тотожними (за всіма критеріями подібності) до правовідносин у справі, яка розглядається.
Більше того, ураховуючи висновки щодо застосування приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, застосування вказаної норми до спірних відносин, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, є порушенням принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (стаття 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Колегія суддів, відхиляючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, зазначає, що норма частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Ураховуючи встановлені у даній справі обставини, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову повністю.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/191/25 таким, що підлягає залишенню без змін. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, а тому підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях, спрямовані на переоцінку доказів та не містять належного правового обґрунтування. Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 264, 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/191/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/191/25 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 18.06.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя А. О. КОШЛЯ

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО