ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. 	Справа № 520/24426/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства Фірма «Антей» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.02.2026) по справі № 520/24426/25
за позовом Приватного підприємства Фірма «Антей» 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Приватне підприємство Фірма «Антей» (далі – ППФ «Антей», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі – відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення (ППР) ГУ ДПС України в Харківській області від 03.07.2025р. №0/32838/0409 та №0/32842/0409. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем проведено камеральну перевірку за неподання податкових декларацій зі сплати за землю за 2023-2025 та неподання податкових декларацій з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2023-2025 рік. На підставі складеного за результатами проведеної перевірки акту були винесені податкові повідомлення-рішення, які позивач вважає необґрунтованими, оскільки камеральна перевірка не може встановлювати факт неподання декларацій, що є предметом виключно документальної перевірки. Крім того, позивач подав заперечення на акт перевірки, але відповідач не прийняв мотивованого рішення за результатом розгляду заперечень, порушивши порядок, встановлений статтею 86 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства Фірма «Антей» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом перевірки було встановлення факту неподання позивачем податкових декларацій з плати за землю та податку на нерухоме майно за відповідні податкові періоди, а не перевірка правильності визначення податкових зобов`язань чи дослідження господарської діяльності платника. Відтак, були відсутні підстави для проведення документальної перевірки, а камеральна перевірка була належним та достатнім способом здійснення податкового контролю у цій частині. Також суд першої інстанції зауважив, що факт розгляду заперечень на акт камеральної перевірки та повідомлення позивача про його результати підтверджений належними доказами. Стосовно посилання позивача про подання контролюючому органу пояснень щодо неможливості виконання податкових зобов`язань суд зазначив, що сам по собі факт направлення позивачем таких пояснень не є достатнім для застосування положень підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України. Застосування такого звільнення пов`язується із належним оформленням заяви, поданням підтвердних документів та встановленням контролюючим органом обставин неможливості виконання податкового обов`язку, проте матеріали справи таких доказів не містять. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство Фірма «Антей» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №520/24426/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства Фірми «Антей» задовольнити в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що встановлення факту неподання податкових декларацій можливе тільки внаслідок проведення документальної позапланової перевірки, а не камеральної. Вказує, що за наслідками встановлення факту неподання декларацій, на підставі затвердженого наказом ДПС України від 06.01.2026 №4 Загального порядку організації та проведення контролюючими органами камеральних перевірок податкової звітності та окремої звітності фінансових агентів, крім звітності з трансфертного ціноутворення, контролюючий орган був зобов`язаний скласти відповідний акт та підготувати доповідну записку (висновок) щодо необхідності проведення позапланової документальної перевірки відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Також наголошує, що суд першої інстанції не дослідив, чи підтверджено доказами наявність у позивача об`єктів оподаткування, що зумовлює обов`язок подання податкової звітності. 
Крім того, заявник апеляційної скарги зауважує, що відповідачем було порушено процедуру прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Так, позивач подавав вмотивовані заперечення на акт перевірки, в яких вказав, що камеральна перевірка могла бути проведена лише в разі наявності у контролюючого органу доказів, що ППФ «Антей» є платником податку на нерухоме майно та плати за землю, і тільки стосовно своєчасності подання відповідних податкових декларацій, які на час проведення також перевірки повинні бути наявними у відповідача; також у запереченнях зазначив про неможливість виконання платником податків податкових обов`язків відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Апелянт наголошує, що відповідач здійснив розгляд заперечень на акт перевірки за відсутності доказів належного та своєчасного повідомлення ППФ «Антей» про дату, час і місце, що призвело до порушення відповідної процедури та прав позивача приймати участь у розгляді його заперечень. До того ж, у силу вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України, а також Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 № 470, розгляд заперечень на акт камеральної перевірки повинен відбуватись комісією з питань розгляду заперечень до актів камеральних перевірок, внаслідок чого складається висновок та протокол розгляду скарги. Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив питання відсутності таких доказів в матеріалах справи, помилково ототожнив оскаржувані податкові повідомлення-рішення з висновком комісії та залишив поза увагою недотримання відповідачем порядку розгляду заперечень на акт камеральної перевірки, зокрема, не досліджував питання необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Головне управління ДПС у Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а доводи позивача, покладені в обґрунтування апеляційної скарги, безпідставними та помилковими. Посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просить суд у задоволенні апеляційної скарги ППФ «Антей» відмовити, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 залишити без змін.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку, визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України, було проведено камеральну перевірку Приватного підприємства Фірма «Антей» щодо неподання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та / або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023, 2024, 2025 роки та податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023, 2024, 2025 роки, про що складено акт від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297 та направлено та направлено позивачу засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення 02.06.2025, отримано платником 11.06.2025.
В результаті проведення камеральної перевірки Приватного підприємства Фірма «Антей» встановлено неподання податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік та податкових декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, 2024 рік, 2025 рік, чим порушено пункт 286.2 статті 286, підпункт 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 та підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Представник позивача подав до контролюючого органу заперечення на акт про результати камеральної перевірки від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297 за вих.№99 від 20.06.2025, в яких зазначив про безпідставність проведення саме камеральної перевірки; про прийняття ГУ ДПС у Харківській області рішення щодо неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК «Перехідні положення» України.
Листом від 02.07.2025 №386/6/20-40-04-09-03 Головне управління ДПС у Харківській області повідомило позивача, що за результатом розгляду заперечень до акту камеральної перевірки від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297 прийнято рішення залишити висновки акту без змін.
На підставі акта перевірки та результатів розгляду заперечень контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:
від 03.07.2025 №№ 0/32838/0409, яким до платника застосовано штрафні санкції на суму 1020 грн (орендна плата з юридичними особами);
від 03.07.2025 №№ 0/32842/0409, яким до платника застосовано штрафні санкції на суму 1020 грн (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачені юридичними особами).
Представником позивача подано до відповідача запит (за вих.№100 від 10.07.2025) про надання рішення щодо розгляду заперечень на акт про результати камеральної перевірки від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297.
Листом від 14.07.2025 №40553/6/20-40-04-09-12 відповідач повідомив представника позивача, що відповідно до пункту 86.7.5 статті 86 Податкового кодексу України за результатами розгляду заперечень контролюючим органом приймається податкове повідомлення-рішення та надається (надсилається) відповідь платнику податків. На юридичну адресу Приватного підприємства Фірми «Антей» засобами поштового зв`язку було направлено відповідь від 02.07.2025 №386/6/20-40-04-09-03 та надіслано податкові повідомлення - рішення від 03.07.2025 №№ 0/32838/0409, 0/32842/0409.
Також матеріали справи містять індивідуальну податкову консультацію за №4697/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 02.09.2025 з питань розгляду заперечень Приватного підприємства Фірми «Антей» до акта камеральної перевірки від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297.
Вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню, податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (по тексту – ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За визначенням у пунктах 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пунктом 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Предметом камеральної перевірки також можуть бути:
1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);
2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних;
3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах;
4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»;
5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу;
6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки;
7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу;
8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу;
9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу;
10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу;
11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти;
12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу, а також своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного відповідно до підпункту 177.5.1-1 пункту 177.5 статті 177 цього Кодексу.
Правилами статті 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється, відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Зі змісту пункту 2.5.1 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 №165, слідує, що після закінчення строку, наданого платнику податків в інформаційному (електронному) повідомленні для самостійного виправлення помилок, проводиться камеральна (електронна) перевірка, за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки; у разі відсутності помилок (порушень) у податковій звітності - до впровадження в промислову експлуатацію АС «Камеральна електронна перевірка» інспектор у тій частині перевіреної звітності, що заповнюється службовими особами Міндоходів, робить відмітку у графі «порушень (помилок) не виявлено» (якщо інше не визначено Кодексом), вказує дату проведення камеральної перевірки і ставить підпис; після впровадження в промислову експлуатацію АС «Камеральна електронна перевірка» складається (формується) Довідка про результати камеральної перевірки для платників податку, які надали декларацію в електронному виді з визначеною IP-адресою. Зразок форми Акта/Довідки про результати камеральної перевірки наведено у додатку 2 до Методичних рекомендацій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що предметом камеральної перевірки можуть бути виключно помилки (порушення) у податковій звітності та/або її неподання (несвоєчасне подання). Питання ж своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів є предметом документальної перевірки, як це передбачено підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, контролюючий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків. Аналогічне правозастосування наведено Верховним Судом у постановах від 19.03.2019 у справі №803/1908/16, від 23.08.2019 у справі №826/4242/15, від 06.02.2020 у справі №813/87/16 та від 04.05.2023 у справі №320/1040/19.
Також у постанові від 21.01.2021 у справі у справі № 813/2519/17 Верховний Суд зробив наступні висновки щодо застосування пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а саме: «Камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням, платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Верховний Суд дійшов висновку про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться, у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється. Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування)».
У постанові від 19.04.2022 у справі № 816/687/16 Верховний Суд зазначив свою позицію, що метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування арифметичні та/або методологічні помилки, інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання, або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, перевірка правильності застосування ставок податків, податкових пільг, відображення у податковій звітності показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок. Виявлене за результатами камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) заниження платником податку суми податкового зобов`язання внаслідок застосування ставки податку іншої, ніж встановлено нормою ПК, є достатньою підставою для визначення контролюючим органом відповідно до пункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК суми грошових зобов`язань.
У постанові від 16.01.2024 у справі № 440/2547/22 Верховний Суд узагальнив висновки Верховного Суду з питання правового значення і суті камеральної перевірки. Зазначив, що вони полягають в тому, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, які зазначені у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, Єдиного реєстру акцизних накладних та даних електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних системи обліку даних реєстратора розрахункових операцій. Тобто, якщо під час камеральної перевірки контролюючий орган на підставі саме інформаційних баз даних виявить, що платник податків занизив податкові зобов`язання з відповідного податку, це може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням суми занижених зобов`язань. Однак, у випадку, якщо для висновку про заниження податкових зобов`язань необхідним є дослідження безпосередньо первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності, питання достовірності, повноти нарахування і сплати податку підлягає перевірці шляхом проведення документальної перевірки.
Таким чином, предметом камеральної перевірки може бути встановлення виключно: 1) повноти та своєчасності подання платником податкової звітності; 2) візуальна перевірка правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), 3) перевірка правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування), у тому числі виявлення відповідності/невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, що є тотожним перевірки правильності відображення показників у податковій декларації.
За обставинами справи предметом камеральної перевірки Приватного підприємства Фірми «Антей» було неподання платником податкової звітності з плати за землю (орендна плата) за 2023, 2024, 2025 роки та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023, 2024, 2025 роки.
Суд першої інстанції правильно визначив, що факт неподання декларації є обставиною, яка встановлюється саме за даними інформаційних систем контролюючого органу та не потребує дослідження первинних документів платника податків чи виїзду до нього, що є характерним для документальної перевірки. У даному випадку предметом перевірки було встановлення факту неподання позивачем податкових декларацій з плати за землю та податку на нерухоме майно за відповідні податкові періоди, а не перевірка правильності визначення податкових зобов`язань чи дослідження господарської діяльності платника.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для проведення документальної перевірки, оскільки камеральна перевірка була належним та достатнім способом здійснення податкового контролю в цій частині. 
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання апелянта на порушення ГУ ДПС у Харківській області вимог Загального порядку організації та проведення контролюючими органами камеральних перевірок податкової звітності та окремої звітності фінансових агентів, крім звітності з трансфертного ціноутворення, затвердженого наказом ДПС України від 06.01.2026 №4, в частині нескладання Акта щодо неподання податкової звітності та доповідної записки (висновку) щодо необхідності проведення позапланової документальної перевірки, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (прийняття податкових повідомлень-рішень) такий порядок ще не був затверджений, тому його положення застосуванню не підлягали.
Перевіряючи доводи апелянта щодо відсутності в акті перевірки та податкових повідомленнях-рішеннях, а також не з`ясування судом першої інстанції факту наявності у позивача об`єктів оподаткування, які в силу вимог пункту 49.2 статті 49 ПК України зумовлюють обов`язок подання декларацій з податку на нерухоме майно та плати за землю, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 26.06.2023 у справі №815/6819/24 суд зауважив, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ні акт перевірки від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297, ні податкові повідомлення-рішення від 03.07.2025 №№ 0/32838/0409, 0/32842/0409 (в тому числі, їх розрахунки) не містять перелік об`єктів оподаткування, з виникненням яких у Приватного підприємства Фірми «Антей» пов`язується обов`язок подати податкові декларації щодо з податку на нерухоме майно та плати за землю. Більш того, у запереченнях на акт перевірки позивач наголошував, що лише в разі існування таких обов`язків у ППФ «Антей» контролюючий орган може провести перевірку своєчасності подання податкових декларацій.
Разом з тим, суд першої інстанції не досліджував питання наявності у позивача об`єктів оподаткування, з якими пов`язується обов`язок з подання податкової звітності, що фактично становить предмет доказування у цій справі, та не надав доводам позивача в цій частині належної оцінки.
Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі апелянт посилався на неповноту дослідження судом першої інстанції факту наявності у позивача об`єктів оподаткування, виходячи з встановленого статтею 9 КАС України принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 витребувано у ГУ ДПС у Харківській області докази щодо наявності у Приватного підприємства Фірми «Антей» об`єктів оподаткування, з наявністю яких пов`язаний обов`язок з подання податкової звітності з плати за землю (орендна плата) за 2023, 2024, 2025 роки та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023, 2024, 2025 роки.
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 відповідачем надано, зокрема, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за кодом ЄДРПОУ 23150297 (Приватне підприємство Фірма «Антей») на час формування витягу 28.05.2025, з якої можливо встановити наявність у позивача на праві власності наступних об`єктів нерухомого майна: нежитлові приміщення 4-го поверху № 1-:-17 загальною площею 336,7 кв.м.та антресоль №1 площею 3,4 кв.м. в громадському будинку літ. "Е-4" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2278265863101, дата реєстрації 12.11.2021); нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-21 загальною площею 313,8 кв.м. в громадському будинку літ. "Е-4" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2278224863101, дата реєстрації 25.01.2021); нежитлові приміщення підвалу № 1-:-26 загальною площею 350,5 кв.м. в громадському будинку літ. "Е-4" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2278207463101, дата реєстрації 25.01.2021) за адресою м. Харків, вулиця Пушкінська, будинок 79, а також нежитлове приміщення, 4-го поверху №3, нежитлової будівлі літ."Б-4" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1734989663101, дата реєстрації 28.01.2019); нежитлове приміщення, 3-го поверху №3, нежитлової будівлі літ."Б-4" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1734947663101, дата реєстрації 28.01.2019); нежитлові приміщення підвалу №1-:-10 загальною площею 139,6 кв.м, 3-го поверху №1,2,4-:-15 загальною площею 196,3 кв.м в нежитловій будівлі літ.Б-4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 350348063101, дата реєстрації 24.04.2014), нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ площею 14,7 кв.м, 3-го поверху № 36-48, V площею 278,7 кв. м, в літ. "А-3" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 341072763101, дата реєстрації 16.04.2014) за адресою м. Харків, вулиця Пушкінська, будинок 79/1. Крім того, з наданого відповідачем витягу встановлено факт оренди позивачем земельної ділянки (кадастровий номер 6310136600:02:018:0072 площею 0,096 га, дата реєстрації 18.03.2019) на підставі договору оренди землі за №б/н від 20.03.2006, зареєстрованого у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель 20.03.2006 за №340667100033, укладеного між Приватним підприємством Фірмою «Антей» та Харківською міською радою Харківської області.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що листом Головного управління ДПС у Харківській області від 19.07.2024 №33160/6/20-40-02-14 позивача було поінформовано, що Приватне підприємство Фірма «Антей» користується земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі з Харківською міською радою, розташованою за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, 79, площа земельної ділянки 0,096 га, кадастровий номер 6310136600:02:018:0072, проте підприємством не надано декларації з плати за землю (земельний податок та / або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2023, 2024 роки, чим порушено пункт 286.2 статті 286 ПК України. У зв`язку з наведеним податковий орган повідомив про необхідність надати до Головного управління ДПС у Харківській області податкові декларації з плати за землю або повідомити причини невиконання вимог договору оренди землі.
На вказаний лист позивач направив пояснення за вих.№23 від 30.07.2024 про неможливість виконання податкових обов`язків у зв`язку з припиненням здійснення підприємством будь-якої господарської діяльності, відсутністю платежів та грошових коштів, не заперечуючи при цьому факт наявності податкового обов`язку з подання звітності за земельну ділянку та сплати орендної плати. 
Отже, суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неповноти дослідження судом першої інстанції вказаних обставин.
Стосовно доводів апелянта щодо порушення ГУ ДПС у Харківській області процедури прийняття податкових повідомлень-рішень колегія суддів враховує наступне.
Згідно із приписами пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.
Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки, у тому числі в режимі відеоконференції. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Інформація (повідомлення) про розгляд контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, матеріалів перевірки в режимі відеоконференції надсилається платнику податків в електронному вигляді в електронний кабінет.
Платник податків має право брати участь у розгляді матеріалів перевірки особисто або через свого представника, у тому числі в режимі відеоконференції, про що зазначає у поданих запереченнях. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податків має право надавати письмові (крім випадків розгляду матеріалів перевірки у режимі відеоконференції) та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду. Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки.
Під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень:
встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);
досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності;
досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;
визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.
При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу. 
За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
У разі встановлення необхідності проведення позапланової документальної перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, висновок за результатами розгляду матеріалів перевірки приймається комісією з питань розгляду заперечень після проведення такої перевірки з урахуванням її результатів.
Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.
Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.
З огляду на викладене колегія суддів висновує, що закріпленому у пункті 86.7 статті 86 ПК України праву платника податків подати до контролюючого органу заперечення на акт перевірки кореспондує визначений цією ж нормою обов`язок контролюючого органу розглянути такі заперечення, надавши платнику податків відповідь, та врахувати результати розгляду заперечень при прийнятті рішення про визначення грошових зобов`язань. Аналогічний висновок неодноразово був викладений Верховним Судом (зокрема, у постановах від 10.03.2026 у справі №320/14284/23, від 29.07.2025 у справі №320/1303/23, від 24.04.2025 у справі №300/1388/24, від 24.12.2024 у справі №640/20970/22, від 28.03.2023 у справі №810/3270/16, від 27.06.2019 у справі №806/343/17).
У постанові від 20.11.2018 у справі №826/285/15 Верховний Суд також вказав, що зміст пункту 86.7 статті 86 ПК України дає підстави для висновку про те, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом повинні враховуватися не лише висновки акта перевірки, а й результати розгляду заперечень платника податків на такий акт як його невід`ємної частини. Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду від 24.12.2024 у справі № 640/20970/22.
З матеріалів справи встановлено, що позивач скористався правом, передбаченим пунктом 86.7 статті 86 ПК України, та подав заперечення на акт камеральної перевірки від 29.05.2025 № 23497/20-40-04-09-03/23150297, які є складовою матеріалів перевірки та підлягали обов`язковому розгляду контролюючим органом. Листом Головного управління ДПС у Харківській області від 02.07.2025 №386/6/20-40-04-09-03 позивача повідомлено про результати розгляду його заперечень, за наслідками якого прийнято рішення залишити акт камеральної перевірки без змін.
При цьому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що факт розгляду заперечень та повідомлення позивача про його результати підтверджений належними доказами та звертає увагу, що ним не було досліджено питання дотримання контролюючим органом встановленого пунктом 86.7 статті 86 ПК України порядку розгляду заперечень на акт перевірки, що впливає на правомірність складених за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.
В апеляційній скарзі апелянт наголосив, що матеріали справи не містять висновок, прийнятий за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки, складання якого передбачено пунктом 86.7 статті 86 ПК України.
Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач наголошував про відсутність такого висновку і в позовній заяві. Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки вказаним доводам.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі апелянт посилався на неповноту дослідження судом першої інстанції факту прийняття за наслідками розгляду заперечень висновку, виходячи з встановленого статтею 9 КАС України принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 витребувано у ГУ ДПС у Харківській області складений комісією з питань розгляду заперечень висновок за результатами розгляду матеріалів перевірки відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України.
На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 відповідачем надано висновок про результати розгляду заперечення Приватного підприємства Фірми «Антей» від 20.06.2025 №99 (вх. від 24.06.2025 №51017/6) на акт камеральної перевірки від 29.05.2025 №23497/20-40-04-09-03/23150297, передбачений пунктом 86.7 статті 86 ПК України.
В аспекті наведеного колегія суддів звертає увагу на положення частини четвертої статті 308 КАС України, відповідно до яких докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, суд апеляційної інстанції в силу імперативної дії частини четвертої статті 308 КАС України позбавлений можливості прийняти нові докази без встановлення причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача; суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Неподання всіх необхідних та наявних доказів є виключно суб`єктивною обставиною, яка залежить від волі сторони та не може вважатись непереборною обставиною, яка перешкоджала їх поданню до суду першої інстанції. Відповідачем не наведено жодних об`єктивних обставин та не надано доказів неможливості своєчасного подання зазначеної інформації та доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Направлений позивачу лист Головного управління ДПС у Харківській області від 02.07.2025 №38692/6/20-40-04-09-03 лише інформує його про розгляд заперечень та залишення висновків акта без змін, проте жодним чином не підтверджує складання висновку комісією з питань розгляду заперечень, як це передбачено пунктом 86.7 статті 86 ПК України. При цьому, відповідач мав достатньо часу для подання вказаного вище висновку до суду першої інстанції з урахуванням того, що провадження у справі відкрито 29.09.2025, а оскаржуване рішення ухвалено 16.02.2026.
Крім того, апелянт наголосив про те, що контролюючий орган надіслав повідомлення про розгляд заперечень на акт камеральної перевірки з пропуском встановленого пунктом 86.7 статті 86 ПК України строку, при цьому, розгляд заперечень позивача на акт камеральної перевірки відбувся раніше, ніж підприємством було отримано повідомлення про розгляд заперечень.
Як вже раніше зазначалось, відповідно до підпункту 86.7.2 пункту 86.7 статті 86 ПК України, після отримання від платника податків заперечень до акта перевірки контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки; таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.
З наявних в матеріалах справи доказів колегією суддів встановлено, що відповідач отримав заперечення ППФ «Антей» до акта перевірки 24.06.2025, про що свідчить підпис уповноваженого представника контролюючого органу на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, у зв`язку з чим повинен був надіслати платнику податків повідомлення про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки до 26.06.2025 включно (протягом двох робочих днів), проте направив таке повідомлення лише 27.06.2025. Більш того, направивши вказане повідомлення 27.06.2025, контролюючий орган міг призначити розгляд матеріалів перевірки не раніше 04.07.2025 (не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду), тоді як за обставинами справи такий розгляд був призначений на 02.07.2025. До того ж, суд також враховує, що платник отримав вказане повідомлення про розгляд матеріалів перевірки лише 03.07.2025, тобто після призначеної контролюючим органом дати, що позбавило його права як платника податку брати участь у розгляді заперечень на акт про результати перевірки.
Слід зауважити, що за правилами абзацу другого підпункту 86.7.3 пункту 86.7 статті 86 ПК України відсутність платника податку або його представника, повідомленого саме в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки. Водночас, як з`ясовано судом апеляційної інстанції, позивач не був повідомлений належним чином про розгляд матеріалів перевірки.
Втім, в запереченнях платника на акт перевірки позивач зазначав також про відсутність обов`язку нарахування податку на нерухоме майно відповідно до підпункту 69.22 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України з посиланням на те, що в період з 24.02.2022 по 15.09.2022 Харківська міська територіальна громада була внесена до переліку територій, на яких ведуться бойові дії. Разом з тим, ні контролюючий орган під час листування з платником, ні відповідач у заявах по суті справи, вказаним доводам позивача оцінки не надав.
Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 03.07.2025 №0/32838/0409 та №0/32842/0409, щодо правомірності яких виник спір, було прийнято без дотримання вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України в частині належного повідомлення платника про розгляду заперечень на висновки акта перевірки та, відповідно, з порушенням його права брати участь у розгляді таких заперечень, що має характер істотних прав платника, а тому не можуть не впливати на оцінку правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. 
Не вирішуючи наперед результат розгляду контролюючим органом наданих позивачем документів та пояснень та їх позитивний чи негативний вплив на встановлені перевіркою обставини, колегія суддів вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам частини другої статті 2 КАС України, оскільки прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для його рішення (пункт 3), та без урахування права особи (в даному випадку платника податку) на участь у процесі прийняття рішення (пункт 9), у зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню.
Саме про такий процесуальний наслідок недотримання вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України вже неодноразово вказував Верховний Суд (зокрема, але не виключно у постановах від 15.01.2019 у справі №826/3576/15, від 28.09.2020 у справі №520/2305/19, від 17.01.2022 у справі № 640/4983/19, від 24.02.2022 у справі № 560/8920/20, від 12.07.2023 у справі № 200/4704/21, від 24.04.2025 року у справі № 300/1388/24, від 08.01.2026 у справі №160/8485/23, від 10.03.2026 у справі №320/14284/23).
Водночас безпідставним є посилання апелянта на положення Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної податкової служби України від 04.09.2020 №470, в частині складення на засіданні комісії з питань розгляду заперечень протоколу за наслідками розгляду заперечень (проблемних / спірних питань), оскільки відповідно до преамбули вказаних рекомендацій їх розроблено з метою використання при проведенні документальних та фактичних перевірок, тоді як за обставинами справи була проведена саме камеральна перевірка.
Крім того, суд першої інстанції правильно визначив, що сам по собі факт направлення позивачем пояснення про неможливість виконання податкових обов`язків, підтверджений квитанцією поштового зв`язку «Укрпошта», не є достатнім для застосування положень підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України. Застосування такого звільнення пов`язується із належним оформленням заяви відповідно до вимог Порядку №225, поданням підтверджуючих документів та встановленням контролюючим органом обставин неможливості виконання податкового обов`язку. Матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем рішення за результатами розгляду зазначеної заяви у порядку, передбаченому Порядком №225, а також доказів підтвердження факту визнання контролюючим органом обставин, на які посилається позивач. 
Разом з тим, враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції факту недотримання відповідачем вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України щодо своєчасного повідомлення платника про розгляд заперечень на акт перевірки, що є достатньою та самостійною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, безпідставність доводів апелянта щодо неможливості виконання платником податкових обов`язків та правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не впливають на вирішення спору по суті.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пункту 1 частини першої статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції не встановив належним чином всі фактичні обставини у даній справі, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 по справі №520/24426/25 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.
VІІ. Судові витрати.
Відповідно до частини першої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 2422,40 грн (квитанція до платіжної інструкції №2012610015 від 24.09.2025), за подання апеляційної скарги – 3633,50 грн (квитанція до платіжної інструкції № 2012610005 від 12.03.2026).
Таким чином, з огляду на прийняття рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, рішення якого визнано протиправними.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства Фірма «Антей» задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 по справі №520/24426/25 скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов Приватного підприємства Фірма «Антей».
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.07.2025 №0/32838/0409 та №0/32842/0409.
Стягнути на користь Приватного підприємства Фірма «Антей» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 6055,90 (шість тисяч п`ятдесят п`ять гривень 90 копійок). 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов