Справа № 712/9863/23
Провадження № 1-кп/712/189/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі колегії:
головуючий      ОСОБА_1 
судді       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
секретар      ОСОБА_4   
за участю: 
прокурора       ОСОБА_5 
захисника      ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 22023250000000049 від 07.02.2023 по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вуглегірськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого на тимчасово окупованій території України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111, КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи радикально налаштованою особою, прихильником протиправної діяльності «ДНР», діючи з мотивів несприйняття чинної влади в Україні та з корисливих мотивів, переслідуючи мету заподіяння шкоди інтересам України, а саме прийняття участі в бойових діях у складі незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи той факт, що діяльність вказаної терористичної організації незаконна і спрямована на насильницьку зміну, повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також зміну меж території і державного кордону України, у березні 2018 року у м. Вуглегірськ Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією України, добровільно вступив до силового блоку терористичної організації «ДНР», а саме до незаконного збройного формування так званого «Казачьего округа имени Кондратия Булавина города Углегорск «МСОО «Объединенное Казачество Донбасса». При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що для досягнення злочинної мети, яку переслідує «ДНР», йому як члену цієї організації, доведеться чинити збройний опір законним діям працівників правоохоронних органів України та військовослужбовців ЗС України, які спрямовані на припинення протиправної діяльності вищевказаної терористичної організації. У подальшому, ОСОБА_7 у період з березня 2018 року по лютий 2022 року приймав активну участь у діяльності цього незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР».
Крім того, 14 жовтня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був обізнаний про незаконність дій зс рф та збройних підрозділів «ДНР», являючись громадянином України, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, реалізуючи прямий умисел, направлений на вчинення державної зради, усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати незалежність та територіальну цілісність України, бажаючи допомогти у проведенні підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в насильницьку зміну, повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також зміну меж території і державного кордону України, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, добровольця до військового підрозділу так званого «Краснолиманский казачий полк», який формувався із числа учасників незаконного збройного формування «МСОО «Объединенное Казачество Донбасса» та підпорядковувався « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (останній з 31 грудня 2022 року ввійшов до складу оперативно-тактичного з`єднання сухопутних військ російської федерації та був перейменований на так званий «1-й Донецький армійський корпус», в/ч НОМЕР_1 зс рф). 
Перебуваючи на посаді стрільця зазначеного вище підрозділу збройних сил рф, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, в умовах воєнного стану, у період з 14 жовтня 2022 року по теперішній час ОСОБА_7 надає допомогу російській федерації у проведенні підривної діяльності проти України, а саме зі зброєю в руках бере активну участь у бойових діях проти Сил оборони України на так званому «Лиманському напрямку бойових дій», поблизу населених пунктів Лиман, Діброва Донецької області.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) ОСОБА_7 який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.
При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Черкаси – ОСОБА_6 .
Відповідно до ухвали суду від 13.01.2025, вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111 КК України.
Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який в свою чергу повинний був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Захисник у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати правову позицію ОСОБА_7 щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, реалізуючи право обвинуваченого на захист, зазначив, що стороною обвинувачення належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину не доведена та просив виправдати.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, сприяє забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Разом з тим, суд враховує, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, у зв`язку з чим ці факти не потребують окремого доказування в межах даного кримінального провадження.
На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч.2 ст. 111 КК України, стороною обвинувачення надано карту пам`яті з слідчої дії, про допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отриманих відповідно до вимог ст.ст. 40, 65, 66, 95, 104, 106, 223, 224, 615 КПК України, з письмовим протоколом допиту останніх та письмові докази, які були оглянуті та досліджені судом. 
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами, а саме:
-даними допиту свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_10 прийомний син його рідного дядька. ОСОБА_10 прожив у м Вуглегірськ, Донецька обл. разом з матір`ю, а потім одружився та йому не відомо його перебування. Однак зі слів сестри він, дізнався що ОСОБА_10 на даний час воює проти України з 2014 року. На багатьох фото, які йому було пред`явлено, був зображений ОСОБА_10 у військовій формі та під прапором «днр», якого він впізнав; 
- даними допиту свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що ОСОБА_10 є її двоюродним братом. Він жив в м. Вуглегірськ. Їй відомо, через троюрідну сестру, що ОСОБА_10 служить у збройних силах рф, так як остання його особисто бачила у військовій формі;
- даними актів огляду Інтернет сторінок від 02.02.2023, з додатком оптичним диском Verbatim CD-R, відповідно до яких було оглянуто сторінки сайту в соціальній мережі «Вконтакте» з іменем користувача « ОСОБА_11 » ІНФОРМАЦІЯ_3 ; «Одноклассники» з іменем користувача « ОСОБА_11 » та мережі «Одноклассники» ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яких розміщено особисті фотозображення ОСОБА_7 у військовій формі зі знаками приналежності до НЗФ т.зв. «МСОО «Объединённое Казачество Донбасса» днр», яке входить до складу терористичної організації «донецької народної республіки» та має організовану структуру, єдиноначальність, чітку систему підпорядкування і формальне розділення на структурні підрозділи за територіальними та функціональними ознаками; 
- даними акту огляду Інтернет сторінки від 20.02.2023, з додатком оптичним Verbatim CD-R, відповідно до яких було оглянуто сторінки сайту в соціальній мережі «Одноклассники», на яких містяться дані, фотозображення ОСОБА_7 у військовій формі зі знаками приналежності до нзф т.зв. «МСОО «Объединённое Казачество Донбасса» днр» та відео про його участь у зазначеному нзф. Відомості щодо участі ОСОБА_7 у зазначеному нзф містяться на сторінці в соціальній мережі «Однокласники» https://ok.ru/msoodonkazaki з назвою «МСОО «Объединённое Казачество Донбасса» у вигляді фотозображень останнього. Окремо збережено «аватарку» групи, що представляє собою шеврон «МСОО «Объединённое Казачество Донбасса»;
- даними акту огляду Інтернет сторінки від 20.02.2023, з додатком оптичним Verbatim CD-R, відповідно до яких було оглянуто сторінки сайту в соціальній мережі «Одноклассники», яка належить ОСОБА_9 на яких містяться дані, фотозображення брата ОСОБА_9 - ОСОБА_7 ;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання та фотознімками від 08.07.2023 з фото таблицею та довідкою, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на фото № 2 впізнали ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- даними протоколу огляду від 03.08.2023, з зображеннями, відповідно до якого було оглянуто Інтернет - ресурси на предмет вчинення злочинів громадянином України ОСОБА_7 , а саме: безпосередньої участі у збройному протистоянні Силам оборони України на так зв. «Лиманському напрямку», поблизу населених пунктів: Лиман, Діброва Донецької області, де за посиланням «https://rg.ru/2022/10/15/v-dnr-nachali-formirovat-krasnolimanskii-kazachii-polk.html» - було виявлено статтю «В ДНР начали формировать Краснолиманский казачий полк» та відео де серед чоловіків виявлено ОСОБА_7 , одягнутим у камуфляжний одяг із нашивками «МСОО «Объединённое Казачество Донбасса» та нагородою у вигляді хреста на сайті «Патріот Донбаса» виявлено статтю «Бывший гауляйтер Щурово теперь стал «атаманом казаков»;
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідка, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 111 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, а саме: витяги з ЄРДР у кримінальному провадженні; повідомлення про початок досудового розслідування слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Черкаській; постанови про визначення слідчих та доручення здійснення досудового розслідування; повідомлення та постанови про визначення та призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні Черкаської обласної прокуратури; постанову про визначення місця проведення досудового розслідування; постанова Генерального прокурора про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування; постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні; рапорти; постанова про доручення здійснення досудового розслідування; постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування Черкаської обласної прокуратури; постанову про зміну фабули злочинних дій; вимоги про судимість;доручення (в порядку ст. 40 КПК України); запит (в порядку ст. 93 КПК України); витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та щодо актового запису про шлюб, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.
Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень. 
Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінальних правопорушень та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. 
Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. 
Доводи сторони захисту про те, що відсутні докази винуватості ОСОБА_7 , суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять відео, фото інші докази, які підтверджують, що останній добровільно вступив до силового блоку терористичної організації «ДНР», а саме до незаконного збройного формування так званого «Казачьего округа имени Кондратия Булавина города Углегорск «МСОО «Объединенное Казачество Донбасса» та приймав участь у діяльності цього незаконного збройного формування терористичної організації «днр».
Так, безпосереднім об`єктом цих кримінальних правопорушень є відносини щодо забезпечення територіальної цілісності й недоторканності України в межах установлених кордонів. Територіальна недоторканність України є невід`ємною складовою її самостійності та незалежності. Частина 3 ст.2 Конституції України проголошує, що територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Відповідно до ст.73 Конституції України виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На виконання цього обов`язку законодавство України містить цілу низку правових норм, які обмежують свободу вираження поглядів з огляду на необхідність захисту національних інтересів України, її територіальної цілісності, забезпечення правопорядку тощо.
На території України існує багаторічний триваючий міжнародний збройний конфлікт, спровокований російською федерацією, внаслідок чого військовими держави-агресора було порушено державний кордон України та захоплено частину території Держави.
Згідно вимог ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Організація і порядок проведення референдумів та територіальний устрій України, згідно з положеннями ст.92 Конституції України, визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст.ст.132, 133 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька, Луганська, Запорізька, Херсонська, Харківська, Київська області, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
З об`єктивної сторони державна зрада визначається наданням іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації, чи виконання конкретного злочину, схиляння до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.
Суд звертає увагу, що із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Вказаними умисними діями ОСОБА_7 в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати незалежність та територіальну цілісність України, бажаючи допомогти у проведенні підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в насильницьку зміну, повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також зміну меж території і державного кордону України, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, добровольця до військового підрозділу так званого «Краснолиманский казачий полк», який формувався із числа учасників незаконного збройного формування «МСОО «Объединенное Казачество Донбасса» та підпорядковувався « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (останній з 31 грудня 2022 року ввійшов до складу оперативно-тактичного з`єднання сухопутних військ російської федерації та був перейменований на так званий «1-й Донецький армійський корпус», в/ч НОМЕР_1 зс рф). Перебуваючи на посаді стрільця зазначеного вище підрозділу збройних сил рф, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, в умовах воєнного стану, у період з 14 жовтня 2022 року по теперішній час ОСОБА_7 надає допомогу російській федерації у проведенні підривної діяльності проти України, а саме зі зброєю в руках бере активну участь у бойових діях проти Сил оборони України на так званому «Лиманському напрямку бойових дій», поблизу населених пунктів Лиман, Діброва Донецької області.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним по пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини
Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 258 – 3, 111 КК України, та на день ухвалення цього вироку залишається громадянином України, незалежно від місця його проживання, а фактичне набуття громадянства рф не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.
Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів проти Основ Національної безпеки України доведена у повному обсязі.
З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 :
- за ч. 1 ст. 258- 3 КК України, як участь у терористичній організації та сприяння її діяльності;
- за ч. 2 ст.111КК України, як державна зрада, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, а саме - перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчинених злочинів, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставин, які б, відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшували та обтяжували покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст.50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Окрім того, суд враховує, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, відповідно до якої рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст.55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З урахуванням зазначеного, враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, в умовах воєнного стану, яка посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_7 за ст. ст. 258 - 3 ч. 1, 111 ч. 2 КК України, покарання у межах санкцій зазначених статей, виключно у виді позбавлення волі. 
Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за вчинення цих кримінальних правопорушень необхідно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, та проти громадської безпеки, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, суд, при призначенні покарання ОСОБА_7 , враховуючи специфіку вчинених злочинів, які характеризують особу обвинуваченого зі сторони його суспільної небезпеки, колегія суддів доходить висновку про необхідність застосування до останнього найсуворішого покарання.
Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
Таке покарання стосовно ОСОБА_7 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений. 
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 129, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати  ОСОБА_7  винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст.111 КК України та призначити покарання за: 
- ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна;
-ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_7 рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим.
Виконання вироку покласти на Управління СБУ в Черкаській області.
Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий          ОСОБА_1 

Судді          ОСОБА_2 

ОСОБА_3