465/6080/25
2/465/39/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)
20.05.2026 року м.Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Величка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,
представника позивача Богінкевича А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про захист прав споживачів. 
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ПАТ "Банк Форвард" було укладено договір про відкриття поточного рахунку від 01.08.2018 року. Проте, в подальшому між ТОВ ФК "Кредит - Капітал" та АТ "Банк Форвард" було укладено договір факторингу № GLSN426202/1, за яким ТОВ ФК “Кредит-Капітал" належить право вимоги за кредитним договором № 200158664 від 01.08.2018 року.
Відтак, ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» було надіслано на адресу ОСОБА_1 інформацію щодо заборгованості за кредитним договором № 200158664 станом на 21.08.2024 рік у розмірі 196 238,45 грн., що складається із: суми заборгованості по тілу кредиту - 102 599,51 грн.; суми заборгованості по процентах - 25 920,44 грн.; суми заборгованості по комісії - 67 494,11 грн.; відсотків, нарахованих новим кредитором, - 224,39 грн. Проте, з даними вимогами щодо наявної заборгованості клієнт не згідна.
Зауважує, що ТОВ ФК «Кредит-Капітал» не повідомив про заміну сторони відповідно до договору факторингу. Фактично позивач дізналася, що право вимоги перейшло до ТОВ ФК "Кредит-Капітал", коли даною компанією було надіслано вимогу про погашення заборгованості.
Також зазначає, що в договорі факторингу, укладеному між ПАТ "Банк Форвард" та ТОВ ФК "Кредит - Капітал", не зазначено, що право вимоги передається саме по договору про відкриття поточного рахунку, укладеному між позивачем та ПАТ "Банк Форвард" від 01.08.2024 року.
У позовній заяві наголошується, що позивач своїх зобов`язань, які було взято під час укладення договору про відкриття поточного рахунку з ПАТ «Банк Форвард», не уникала. Проте, в силу бездіяльності ТОВ «Кредит-Капітал» вона не могла вчасно оплачувати необхідні платежі, а відтак, нарахування відсотків та комісії з боку відповідача, на переконання сторони позивача, є безпідставним та штучно створеним з метою стягнення більшої суми коштів.
Крім цього, позивач наголошує, що під час укладення договору про відкриття поточного рахунку ПАТ "Банк Форвард" їй було нав`язано супутню послугу у вигляді страхування, як обов`язковий елемент при відкритті рахунку, проте, умов використання такого договору, а саме розрахунку по оплаті страхування, не було надано.
Відтак, позивач просить суд зобов`язати ТОВ ФК «Кредит-Капітал» зробити перерахунок заборгованості шляхом виключення відсотків та комісій за кредитним договором № 200158664 від 01.08.2018 року в період з 01.08.2018 року по 21.08.2024 року.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 09.03.2026 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та надав аналогічні пояснення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 01.08.2018 року ОСОБА_1 підписано заяву (оферту) № 200158664 про відкриття поточного рахунку в ПАТ "Банк Форвард", предметом якої є надання позивачу кредитних коштів в розмірі та на умовах, передбачених договором. 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 200158664 від 01.08.2018 року у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 196 014 грн. 06 коп. Вказаний розрахунок містить заборгованість за кредитом, відсотками та комісією. Окрім того, вказаний розрахунок містить інформацію про відсоткову ставку та розмір сплачених боржником коштів на часткове погашення заборгованості. 
Як вбачається із договору № GL1N426202/1 від 25.07.2024 року про відступлення права вимоги, АТ «Банк Форвард» відступило, а ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» прийняло паво вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку №1 до Договру.
Згідно відповіді ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» № 13.11.2024 від 13.11.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про розмір наявної в неї заборгованості за кредитним договором № 200158664 від 01.08.2018 року, а також про зміну кредитора у зобов`язанні, а саме перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Кредит – Капітал». Вказане також підтверджується інформаційним витягом з реєстру боржників до договору № GL1N426202/1 від 25.07.2024 року. 
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальна вартість кредиту обраховується шляхом додавання до загального розміру кредиту(суми коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрати споживача,пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, за обслуговування кредитної заборгованості.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Суд враховує відсутність доказів, які б підтверджували те, що на момент укладення кредитного договору позивач зверталась до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась із всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що на даний час оспорює.
Окрім того, суд також враховує той факт, що позивач не зверталася до первісного кредитора чи його правонаступника із вимогою здійснити перерахунок наявної в неї заборгованості чи роз`яснити їй окремі пункти заборгованості, будь-яких відмов відповідача у здійсненні перерахунку не отримувала. Разом з цим, в поданій позовній заяві будь-яких контррозрахунків, які, з точки зору сторони позивача, мали б бути належними і застосовуваними відповідачем, не наведено. Також в судовому засіданні представник позивача не зміг обгрунтувати підстави для виключення із суми заборгованості боргу по відсотках, не визначено таких підстав і в позовній заяві. 
Щодо твердження позивача про неповідомлення її про заміну кредитора у зобов`язанні, суд зазначає наступне.
Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року у справі № 6-14194св14 суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30.07.2014 року у справі № 6-14194св14.
Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 ЦК України).
Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. 
Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про захист прав споживачів слід відмовити. 
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про захист прав споживачів – відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Повний текст рішення суду складено 05.06.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал», код ЄДРПОУ – 35234236, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, корпус 28.

Суддя Величко О.В.