Справа № 515/590/26
Провадження № 2/515/1142/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Олійника К. І.,
за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У квітні 2026 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Давиденка К. В., звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
На обґрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 . За життя останній вчинив заповіт на ім`я позивача, яким заповів їй земельні ділянки, які вона вже прийняла нотаріально та житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . 
Отже вищезазначений житловий будинок ОСОБА_1 має право прийняти у спадщину, як спадкоємець за заповітом відповідно до ст. 1223 ЦК України.
Для прийняття зазначеного житлового будинку позивач звернулась до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу спадщини, але їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого на зазначене майно та реєстрації цього права.
Факт того, що житловий будинок належав спадкодавцю підтверджує Випискою з погосподарської книги села Струмок №229 від 22 грудня 2025 року.
Рух справи
07 квітня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І.
Ухвалою Татарбунарського районного суду від 07 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області (68200, Одеська область, Білгород-Дністровський район, селище Сарата, вул. Захисників України, 2) засвідчену копію спадкової справи № 262/2025 до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Татарбунарського районного суду від 29 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Аргументи, доводи, клопотання учасників справи
Представник позивача, адвокат Давиденко К. В., до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності довірителя. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, адвокат Логінов О. Г. просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 47).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
24 жовтня 1982 року укладено шлюб між « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виписаного російською мовою, про що зроблено актовий запис за № 10. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.8).
Відповідно до заповіту посвідченого старостою сіл Струмок та Спаське виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області Ковальовим О. М. від 09 липня 2025 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем по заповіту на: земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер – 5125084700:01:001:1996, земельну ділянку площею 5,5058 га, кадастровий номер – 5125084700:01:001:0411 та будинок, який розташований в АДРЕСА_2 , що належало ОСОБА_2 на день його смерті (а.с.12). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.08.2025 року, виданого виконавчим комітетом Татарбунарської міської радою, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).
13 березня 2026 року постановою Саратської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 на житловий будинок садибного типу № 107, розташованого на АДРЕСА_3 , з причин відсутності державної реєстрації права власності на успадковане майно (а.с. 11).
Відповідно до виписки з облікової картки об`єкта погосподарського обліку, виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради 22 грудня 2025 року за вих. № 229 вбачається, що ОСОБА_2 є власником домогосподарства по АДРЕСА_2 (а.с. 13).
Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське РБТІ та РОН» № 2201, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_4 не зареєстроване (а.с.19).
За даними технічного паспорту та довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_2 , введений в експлуатацію у 1900 році. Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований будинок – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.15-17,18, 20-21).
30.03.2026 року державний нотаріус Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д. Ю. видав на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку, розташовану на території Струмківської сільської ради Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, площею 5,5058 га, у межах згідно з планом, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №551007, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 31 січня 2006 року на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 27 серпня 2004 року №380/A-2004 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010653500018 та зареєстрованого Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» Одеської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 лютого 2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1172315251250, номер відомостей про речове право: 19008235, кадастровий номер земельної ділянки: 5125084700:01:001:0411 (а.с.10).
З витребуваної судом копії спадкової справи № 262/2025, щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні (а.с.33-61).
Мотивувальна частина
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно суду необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.
Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року), не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності.
Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 (провадження № 61-8387св19). 
Зазначене узгоджується й з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, та з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18) та від 05 червня 2024 року у справі № 678/1418/17 (провадження № 61-16687св23).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року
у справі № 201/7012/18 за позовом фізичної особи до територіальної громади
м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (справа у подібних правовідносинах), колегія суддів касаційного суду зазначила, що: «…індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації…».
Встановивши, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 збудований та введений в експлуатацію у 1900 році, на земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, врахувавши наданий позивачем технічний паспорт на спірний житловий будинок, суд дійшов висновку, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який не є самочинним будівництвом, а його дружина – ОСОБА_1 , яка звернулася у передбачений законом строк до нотаріальної контори, має право на його успадкування.
Висновки за результатами розгляду справи
Звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 подала суду докази на підтвердження обставин належності спадкодавцю спірного домоволодіння до 05 серпня 1992 року, у тому числі, довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (оціночний акт), технічний паспорт, тому, з урахуванням встановлених обставин справи, позовні вимоги останньої підлягають до задоволення.
Щодо судових витрат
Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що позивач просить не відшкодовувати понесені витрати, суд не вирішує питання про їх розподіл.
Керуючись ст.ст. 76-82, 133, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з належними до нього будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Татарбунарська міська рада, місцезнаходження: 68100, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18 (ЄДРПОУ 37197846). 

Суддя К. І. Олійник