Дата документу 25.06.2026
Справа № 334/4199/26
Провадження № 2/334/3339/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Гнатюка О.М.,
при секретарі судового засідання Якущенко Е.Р.
за участю представника позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов обґрунтований тим, що 10 січня 2026 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який оформлений розпискою, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 8000 доларів США та 10000 гривень. Відповідач зобов`язався повернути суму боргу до 27.03.2026 року.
На день подання позову офіційний курс гривні щодо долара США складає 44,0735 грн. за 1 долар США.
Відповідач кошти у добровільному порядку не повертає.
Позивачка просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 362588 гривень та судовий збір.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. 
Відповідач у судовому засіданні, позов визнав повністю.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
10 січня 2026 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який оформлений розпискою, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 8000 доларів США та 10000 гривень. Відповідач зобов`язався повернути суму боргу до 27.03.2026 року.
Гроші відповідачем не повернуті, про що свідчить наявність боргового документу (розписки) саме на руках у позивачки.
Згідно із ч.2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановлений законом.
В силу вимог ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України) ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України.
Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Надана позивачем розписка є підтвердженням укладення договору позики у письмовій формі. 
За вказаних обставин суд вважає доведеним наявність обов`язку відповідача повернути позивачу суму боргу.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного суд вважає доведеним дійсності розписки, наданої позивачем,в зв`язку із чим позовні вимоги підлягає задоволенню
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору в сумі 1812,94 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору в сумі 1812,94 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13 ,76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 362588 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1812,94 грн.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (ЄДРПОУ 37941997) повернути сплачену суму судового збору у розмірі 1812,94 грн. відповідно до квитанції від 01.05.2026 року року з Державного бюджету України та перерахувати кошти ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Суддя: Гнатюк О. М.