ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/16146/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (суддя Кучугурна Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.02.2025 № 1700-0303-9/8356 про відмову у призначенні ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки за період роботи вихователем у дитячому садку №39 з 22.10.1990 по 22.01.1993, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.01.2025 року із врахуванням висновків суду у цій справі;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.03.2025 №11798-8478/Ш-01/8-0400/25 про відмову у призначенні ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком та про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. За результатами розгляду цієї заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області прийнято рішення про відмову позивачці у виплаті такої грошової допомоги, у зв`язку з тим, що не враховано період роботи на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років з 22.10.1990 по 22.01.1993 з підстави відсутності інформації про відпустки без збереження заробітної плати. 02.03.2025 позивачка повторно звернулася до органів пенсійного фонду щодо нарахування зазначеної виплати. 11.03.2025 на її звернення було надано відповідь ГУПФУ в Дніпропетровській області, де зазначено про необхідність надання уточнюючої довідки за період роботи у дитячому садку №39 з 22.10.1990 по 22.01.1993. Позивачка звернулася до відділу централізованої бухгалтерії при департаменті гуманітарної політики Дніпровської міської ради №3 (закладів освіт Шевченківського та Центрального районів). У відповідь на запит їй повідомили, що документи стосовно дитячого садочку №39 відсутні, також вказано, що після ліквідації вказаного садочку документи не надходили. Також, у відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області та Управління архівної справи Дніпровської міської ради, повідомили, що документи до архіву не надходили. Позивачка вважає, що виконала вимоги ПФУ щодо надання додаткової інформації за період роботи з 22.10.1990 по 22.01.1993, звернулася до відповідних установ з метою отримання інформації, однак у зв`язку з ліквідацією дитячого садку №39 та відсутністю у відповідних державних органах документів виконати вимоги ПФУ неможливо. Про що 07.04.2025 шляхом подання відповідного звернення через електронний кабінет позивачка повідомила ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. У відповідь на звернення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області надало відповідь, де вказано, що питання вже розглянуто було раніше та в разі не згоди воно може бути оскаржено в органах вищого рівня або у судовому порядку. Позивачка уважає протиправними рішення органів пенсійного фонду про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, тому і звернулась із цим позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи з 22.10.1990 по 22.01.1993.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Для зарахування періодів роботи до спеціального стажу та виплати грошової допомоги надаються довідки із зазначенням повних назв установ, всіх перейменувань (реорганізацій), інформацію про те, чи відносяться установи, в яких особа працювала, до закладів, передбачених Переліком №909, а також інформацію про перебування/не перебування в учбових відпустках, у відпустках за доглядом за дитиною до 3-х років та у відпустках без збереження заробітної плати з кожної окремої установи. Згідно довідок № 3 від 03.01.2025 та № 35 від 28.01.2025 стаж роботи позивачки на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, складає 29 років 2 місяці 26 днів, що не дає право на призначення допомоги.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 07.12.2024 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 07.02.2025 №1700-0303-9/8356 Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (відповідач-2) повідомило, що для визначення права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не враховано період роботи на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, з 22.10.1990 по 22.01.1993, оскільки відсутня інформація про відпустки без збереження заробітної плати. Страховий стаж особи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, становить 29 років 2 місяці 26 днів.
На звернення позивачки від 02.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 11.03.2025 №11798-8478/Ш-01/8-0400/25 повідомило, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Для зарахування періодів роботи до спеціального стажу та виплати грошової допомоги надаються довідки із зазначенням повних назв установ, всіх перейменувань (реорганізацій), інформацію про те, чи відносяться установи, в яких особа працювала, до закладів, передбачених Переліком №909, а також інформацію про перебування/не перебування в учбових відпустках, у відпустках за доглядом за дитиною до 3-х років та у відпустках без збереження заробітної плати з кожної окремої установи.
Згідно довідок № 3 від 03.01.2025 та № 35 від 28.01.2025 стаж роботи позивачки на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, складає 29 років 2 місяці 26 днів, що не дає право на призначення допомоги. Для зарахування періоду роботи з 22.10.1990 по 22.01.1993 до спеціального стажу необхідно надати додаткові документи.
Позивачка не погоджується з рішеннями органів пенсійного фонду, викладеними у листах, щодо відмови у призначенні їй одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, тому і звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.
Відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е», - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Пункт 5 Порядку № 1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Як слідує з матеріалів справи, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 свідчить про те, що у період з 22.10.1990 по 22.01.1993 позивачка працювала вихователем старшої групи в дитячому садку №39.
Водночас, згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу на посаді вихователя у дошкільних навчальних закладах всіх типів.
При цьому відповідно до примітки вказаного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ, чим спростовуються доводи апелянта.
Таким чином, позивачка підпадає під дію п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
З урахуванням того, що зібраними у справі доказами підтверджується обставини, що у період із 22.10.1990 по 22.01.1993 позивачка працювала вихователем старшої групи в дитячому садку №39, а тому такий період має бути зарахований до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко