Справа №295/1154/26
Категорія 38
2/295/2097/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря Простибоженко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №521889-КС-004 від 07.03.2025 у розмірі 176704,30 грн, яка складається з: прострочених платежів за тілом кредиту у розмірі 71270,00 грн, за відсотками – 79822,40 грн, відсотки відповідно до ст. 625 ЦПК України – 25611,90 грн та судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що 07.03.202525 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 був укладений договір №521889-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, який визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти у розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача. 
Позивач посилається на те, що відповідач, отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору у повному обсязі не виконав, кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув, а також не сплатив інші платежі, передбачені умовами договору, станом на 07.01.2026 заборгованість за кредитним договором становить 176704,30 грн, яку просить стягнути на свою користь.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 13.02.2026 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомлення сторін (а. с. 95). 
У позовній заяві представник позивача просить розгляд справи проводити без його участі (а. с. 9).
Відповідач у судове засідання 22.04.2026 не з`явився, причини неявки не повідомив. Копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана та 17.02.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача, який, що було встановлено судом, зареєстрований в ЄСІТІС, що підтверджується змістом довідки про доставку електронного листа, складеного відповідальним працівником суду (а. с. 100), а відтак відповідач був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання.
23.04.2026 відповідач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» направив до суду заяву, в якій просив відкласти судове засідання, яке було призначене на 22.04.2026 у зв`язку з його відрядженням та неможливістю ознайомитись з матеріалами справи через відсутність світла (а. с. 104)
Судове засідання було відкладено на 12-00 год. 24.06.2026, судова повістка про виклик до суду була доставлена до електронного кабінету відповідача 27.04.2026 (а. с.107).
В судове засідання 24.06.2026 відповідач повторно не з`явився, повторно надіслав заяву, в якій просив відкласти судове засідання у зв`язку з необхідністю залучити адвоката для надання правничої допомоги (а. с. 108). 
За правилами ст. 223 ЦПК України повторна неявка у судове засідання відповідача незалежно від причини є підставою для проведення судового засідання у відсутності такого учасника.
З огляду на те, що відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи був завчасно повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав, а тому відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за наявними в справі матеріалами без його участі та без участі представника позивача, який просив проводити судовий розгляд у його відсутність.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст. 244 ЦПК України у судовому засіданні суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
В частинах 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 07.03.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір №521889-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1545, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а. с. 19-49).
Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 75000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». 
Строк, на який наданий кредит, становить 24 тижні до 22.08.2025. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1 %, фіксована. Комісія за надання кредиту становить 15000,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 75000,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 185554,75 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка: 6914,7%. Сторони у п. 4.2.2 договору кредиту погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначені розміри та дати внесення позичальником платежів. 

До позовної заяви долучена візуальна форма послідовності дій ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту №521889-КС-004 від 07.03.2025 (а. с. 50).
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало у повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування 07.03.2025 на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , вказану ним при заповненні анкетних даних особисто, яка емітована в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується змістом підтвердження ТОВ «ПрофітГід» (а. с. 52).
Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ « Бізнес Позика» та відповідачем відповідно до положень ст.ст. 626, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України в електронній формі був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування ними у межах строку кредитування, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. 

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, який визначений договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати інших платежів за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
Згідно з розрахунком, складеним позивачем, станом на 07.01.2026 заборгованість відповідача становить 176704,30 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 71270,00 грн; проценти за користування кредитними коштами, які нараховані у межах строку кредитування, – 79822,40,00 грн; проценти річні, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання – 25611,90 грн (а. с. 12-14).
Дослідивши надані докази, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та умовам укладеного між сторонами договору.
Разом з тим, звертаючись з позовом, позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами річними, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, у розмірі 25611,90 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За правилами п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.
Кредитний договір укладений ОСОБА_1 під час дії воєнного стану, отже, на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 706/68/23 дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23.
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 зазначив, що тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Практика Верховного Суду в цих правовідносинах є послідовною і незмінною.
До спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Закону України "Про споживче кредитування", який є спеціальним для регулювання спірних правовідносин, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якого виключений пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення", який передбачав заборону стягнення боргу за порушення грошового зобов`язання під час дії воєнного стану, з огляду на таке. 
Ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодексів, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Такий спосіб вирішення колізії норм ЦК з нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України, Великою Палатою Верховного Суду, касаційними судами (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 753/95/21, окрема думка суддів Верховного Суду від 10.12.2025 справа № 354/417/25).
Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми ЦК України, як основного акта цивільного законодавства, які мають вищу юридичну силу по відношенню до норм Закону України "Про споживче кредитування".
Крім того, суд вважає, що норми, згідно з якими позичальники за договорами кредиту, які не є споживчими, звільнені від відповідальності за невиконання умов договорів у вигляді стягнення боргу за порушення грошового зобов`язання на період дії воєнного стану, є дискримінаційними по відношенню до позичальників, які отримали кошти за договорами про споживчий кредит, що є неприйнятним, суперечить принципам розумності і справедливості як засадам цивільного законодавства.
Отже, суд вважає, що нарахування відсотків на підставі ст. 625 ЦК України як відповідльність за порушення виконання грошового зобов`язання в період дії воєнного стану є неправомірним, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав, наведених по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 151092,40 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 71270,00 грн; проценти за користування кредитними коштами – 79822,40,00 грн.
У задоволенні вимоги про стягнення відсотків річних за ст. 625 ЦК України суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений судом частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2289,70 грн (2662,40х86%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №521889-КС-004 про надання кредиту від 07.03.2025, яка утворилась за період з 07.03.2025 по 21.08.2025, у сумі 151092,40 грн, з яких 71270,00 грн - тіло кредиту; 79822,40 грн - відсотки за користування кредитними коштами, а також стягнути судовий збір у розмірі 2289,70 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Л. Українки, 26, оф. 411; ЄДРПОУ 41084239.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька