ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/2167/25
Головуючий у першій інстанції – Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1351/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луговця О.А. (головуючий), Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
відповідач ОСОБА_1 

особа, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (письмове провадження) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2026 року (суддя – Глушко О.І., місце ухвалення – м. Бахмач, дата складання повного рішення – 23.03.2026) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на їх користь з відповідача заборгованість за договором №75311244 від 19.08.2021 у розмірі 33701,93 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на правову допомогу в сумі 13000,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем було укладено вказаний договір позики, а до його підписання позичальник вивчив цей договір і Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/. За умовами даного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язувалося надати позичальнику на його банківський картковий рахунок грошові кошти (позику) в сумі 9894,00 грн із процентною ставкою 1,99% за кожен день користування позикою, а позичальник повинен був повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у день закінчення строку позики або достроково, та сплати плату (проценти) від суми позики. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої позикодавцем було перераховано позичальнику обумовлену суму грошових коштів, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання. Однак відповідач свої зобов`язання за даним договором своєчасно не виконав, позикові кошти з нарахованими процентами не повернув, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка на дату формування позовної заяви становить 33701,93 грн, з яких: 9894,00 грн – борг за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 23626,87 грн – борг за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 0,00 грн – борг за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку, 0,00 грн – борг за комісіями, 0,00 грн – борг за пенею та/або штрафами, 158,30 грн – інфляційні збитки, 22,76 грн – нараховані 3% річних. У подальшому за договором №27.01.2022 від 27.01.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а те за договором №10-01/2023 від 10.01.2023 – ТОВ «Коллект Центр», як новому кредитору, права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі й до ОСОБА_1 за договором №75311244. Оскільки вказана заборгованість за договором відповідачем не погашається, тому просить стягнути її в судовому порядку.
Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №75311244 від 19.08.2021 у загальному розмірі 33701,93 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн і на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2025 року скасовано й справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2026 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №75311244 від 19.08.2021 у загальному розмірі 33701,93 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн і на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кухта В.Б., просить дане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги відповідача узагальнено зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з порушенням процесуального права. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про укладення між позивачем і відповідачем кредитного договору, який оформлений у електронній формі, та про належне виконання цього договору зі сторони кредитора. 
Скаржник зазначає, що всупереч посиланням позивача копія кредитного договору не містить підпису відповідача за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» (відсутній цифровий або електронний підпис одноразовим ідентифікатором позичальника), а належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення сторонами даного договору позивач не надав.
Також апелянт стверджує, що позивач не довів наявності заборгованості відповідача за означеним кредитним договором у пред`явленому до стягнення розмірі, оскільки наданий на підтвердження позову розрахунок боргу складений лише представником позивача без участі первісного кредитора. Також цей розрахунок не є належним доказом, бо ілюструє лише обрахунки позивача щодо порядку визначення суми, заявленої до стягнення, проте не підтверджує здійснення фінансових операцій, наявності заборгованості, її походження і розміру. Натомість інших документів, зокрема виписок з особового рахунку відповідача позивач суду не надав.
Позивач у встановлений строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення через її необгрунтованість, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та ухваленим з урахуванням всіх наданих сторонами доказів по справі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 договір позики від 19.08.2021 був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором, акцептувавши пропозицію в електронній формі, та містив всі необхідні істотні умови, погоджені сторонами, відповідач надав особисті дані й добровільно та самостійно здійснив дії, спрямовані на прийняття умов договору, що відповідає вимогам ст. 205, 207, 626, 628, 634, 638, 1054 ЦК України, приписам Закону України «Про електронну комерцію». Даний договір ніким не оспорений, не скасований та є дійсним в силу презумпції правомірності правочину. 
Підписуючи договір позики, у якому зазначені сума позики, строки її повернення, відсотки за користування позикою, позичальник погодився із вказаними умовами договору та повинен був їх виконувати. 
Факт виконання позикодавцем своїх зобов`язань підтверджується листом від 24.04.2025р. ТОВ «ФК «Фінекспрес», яке надає за договором фінансові послуги з переказу коштів у безготівковій формі без відкриття рахунків, про перерахування 19.08.2021р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 за реквізитами його платіжної карти. 
Натомість відповідач, отримавши кредитні кошти та протягом 14 днів не реалізувавши своє право споживача на односторонню відмову від укладеного кредитного договору, порушив свої обов`язки за договором і заборгованість відповідача з усіма її складовими, періодами нарахування детально й чітко відображена в розрахунках первісного кредитора і фактора. 
Посилається на правомірність відображених у розрахунку заборгованості нарахованих сум, стверджуючи, що п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передбачено при несвоєчасному поверненні позичальником позики та процентів право позикодавця нараховувати проценти до дня повернення позики, але не більше 90 календарних днів. Тому нарахування відсотків позичальнику здійснювалося в межах строку кредитування. Крім того, оскільки відповідач в установлений строк кредитні кошти не повернув, то повинен нести наслідки невиконання зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Зауважує, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості за кредитним договором в повному обсязі чи про причини несвоєчасного її погашення в добровільному порядку. 
Також повідомляє, що відповідно до ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України попередній (орієнтовний) розмір судових витрат ТОВ «Коллект Центр» на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 10000,00 грн, детальний розрахунок яких та підтверджуючі докази будуть подані у встановлені законом строки.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом у справі встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
19 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено Договір позики №75311244 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). 
Згідно умов даного договору товариство зобов`язувалося передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а той повинен був повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1). Сума позики – 9894,00 грн (п.2.1). Строк позики (строк договору) – 30 днів (п.2.2). Процентна ставка (базова) фіксована – 1,99% в день, знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) – 1,99%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) – 2,70% за день (не застосовується в період карантину), дата надання позики – 19.08.2021, дата повернення позики – 18.09.2021 (п.2.3). Додатком №1 до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (п.3). Проценти за договором нараховуються щоденно , включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.4). Позичальник також підтвердив, що до моменту підписання Договору він вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ і є невід`ємною частиною Договору позики, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення Договору, а також зазначену в Правилах процедуру і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.5.1, 5.2). Цей договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (ацепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором; відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п.12) (а.с. 27).
Даний договір позики підписаний уповноваженою особою позикодавця електронним підписом одноразовим ідентифікатором obAqOa4181 та позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором cW2EfYoPq6.
Згідно довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 24.04.2025р. (а.с. 65) дана Компанія підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою ВРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідно до умов укладеного договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018р., та завершення платіжної операції про перерахування 19.08.2021р. коштів у сумі 9894,00 грн отримувачу ОСОБА_2 на його електронний платіжний засіб (ЕПЗ) № НОМЕР_1 , що за номером транзакції відповідає змісту довідки ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» від 25.04.2025 (а.с. 67-68).
Отже, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» вищезазначені свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість користуватися обумовленим розміром позикових коштів.
Натомість, ОСОБА_1 порушив свої договірні зобов`язання, позику та проценти за її користування у відповідності до умов договору в повному обсязі та своєчасно не повернув.
Згідно наданого позивачем розрахунку, складеного ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», позичальник не вніс жодного платежу і його заборгованість за договором позики №75311244 від 19.08.2021р. станом на 27.01.2022р. складає 33520,87 грн, з яких: 9894,00 грн – борг за тілом позики, 23626,87 грн – борг за нарахованими по 17.12.2021р. процентами (а.с. 69-70).
27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (Клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу №27/01/2022, за умовами якого Клієнт (Первісний кредитор) зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги в сумі 135164792,66 грн, а Фактор повинен, здійснивши фінансування (6405568,95 грн), прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим кредитором за договорами позики, укладеними між Клієнтом і Боржниками (п.2.1, 7.1). Право вимоги переходить до Фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого права вимоги (п.6.1.4) (а.с. 29-37).
Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника договором позики не обмежено.
Перехід від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал» прав вимоги, зокрема до ОСОБА_1 за договором позики №75311244 від 19.08.2021р. у сумі 33520,87 грн, з яких: 9894,00 грн – борг за тілом позики, 23626,87 грн – борг за процентами, підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру Боржників від 27.01.2022р. (а.с. 40), витягом із Реєстру Боржників №1 від 27.01.2022р. до договору факторингу (а.с. 41-44), платіжним дорученням №32465 від 27.01.2022р. про оплату ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» фінансування за договором факторингу (а.с. 38).
Згідно наданого позивачем розрахунку, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», останнє додатково нарахувало ОСОБА_1 за період з 27.01.2022р. по 23.02.2022р. передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України компенсаційні виплати в загальній сумі 181,06 грн, а саме: 3% річних – 22,76 грн, інфляційні втрати – 158,30 грн (а.с. 7).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до Боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору (Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за договорами позики, кредитними договорами. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та в порядку, визначених цим договором. Права вимоги, що є предметом цього договору належить Первісному кредитору на підставі, зокрема на підставі договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022р. між Первісним кредитором і ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (п.2.1). Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором у день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4) (п.5.2) (а.с. 9-19).
Факт відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» прав вимог, зокрема до ОСОБА_1 за договором позики №75311244 від 19.08.2021р. у сумі 33701,93 грн, з яких: 9894,00 грн – борг за тілом позики, 23626,87 грн – борг за процентами, 181,06 грн – відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України, підтверджується Актами прийому-передачі Реєстру Боржників від 10.01.2023р. (а.с. 22-23), Реєстром Боржників від 10.01.2023р. (а.с. 24-26), Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023р. (а.с. 20-21).
ТОВ «Коллект Центр» не здійснювало ніяких додаткових нарахувань ОСОБА_1 , тоді як позичальник жодних платежів на виконання своїх договірних зобов`язань не вносив. Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором позики №75311244 від 19.08.2021р. станом на 23.07.2025р. складає 33701,93 грн, з яких: 9894,00 грн – борг за тілом позики, 23626,87 грн – борг за відсотками, 22,76 грн – 3% річних, 158,30 грн – інфляційні збитки (а.с. 8).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом положень статей 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором (договором позики) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1). У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами ч. 3-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
У ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача заборгованість за договором позики у пред`явленому позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 шляхом укладення договору позики, а в подальшому - договорів факторингу та відступлення прав вимоги між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр», за якими ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», а ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
Суд першої інстанції зазначив, що спірний договір позики був укладений між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 в електронній формі шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який мається на договорі, що відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 205, 638 ЦПК України, Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи даний договір позики, у якому зазначені сума позики, строки її повернення, відсотки за користування позикою, відповідач погодився із вказаними умовами договору, а тому зобов`язаний виконувати договір у повному обсязі.
Також суд першої інстанції визнав доведеним виконання ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» своїх обов`язків по наданню позики й отримання позичальником кредитних коштів та невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, а також констатував правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема й процентів за користування позикою з урахуванням умови застосування автопролонгації та їх нарахування за період, коли позичальник не мав статусу військовослужбовця й на нього не поширювалася дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; ці розрахунки не спростовані відповідачем в установленому законом порядку, а тому судом прийняті за належний і допустимий доказ. 
Водночас суд першої інстанції вважав неспівмірними й завищеними заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 13000,00 грн та зменшив їх розмір до 5000,00 грн.
Однак апеляційний суд не може повністю погодитись з вищенаведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що 19.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 укладено договір позики №75311244, підписаний сторонами у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання електронного підпису у вигляді одноразового пароля-ідентифікатора (позикодавцем - obAqOa4181, позичальником - cW2EfYoPq6).
Зазначені одноразові ідентифікатори містяться на оспорюваному договорі позики, що спростовує аргументи апеляційної скарги відповідача про не підписання ним договору та підтверджує доводи відзиву позивача про добровільність волевиявлення позичальника на укладення вказаного договору в електронній формі.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Заперечуючи ж проти укладення електронного договору позики, апелянтом не наведено суду ніяких доводів та не надано жодних доказів того, яким чином його персональні дані могли опинитися у розпорядженні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та були використані товариством для укладення правочину. З відповідними заявами до правоохоронних органів щодо вчинення стосовно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався, як і не клопотав перед судом про витребування оригіналу оспорюваного електронного договору, розпорядившись своїми правами на власний розсуд.
Отже, вірними є висновки суду першої інстанції про укладення між сторонами електронного договору позики, що узгоджується з приписами Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України.
У вказаному договорі позики сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним, відповідає презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), у зв`язку з чим він у силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» у безготівковому порядку надало ОСОБА_1 на його банківську картку обумовлену договором суму фінансових ресурсів, підтвердженням чому є довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 24.04.2025р. (а.с. 65), ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» від 25.04.2025 (а.с. 67-68), які відповідають критеріям належності й допустимості доказів.
Натомість відповідачем не надано суду ніяких доказів на спростування обставин отримання позикових коштів, а саме відсутності їх перерахування на його банківський картковий рахунок, а також спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. 
Також матеріали справи не містять доказів повернення позики та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідачем і ним їх не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність у справі доказів належного виконання кредитором своїх зобов`язань, апелянт у свою чергу мав можливість надати суду власні докази на спростування того, що банківська картка, на яку позикодавцем перераховувались кошти, належить саме йому, чи що на даний картковий рахунок надходили кошти від позикодавця, проте цього не зробив.
Крім того, піддаючи сумніву в апеляційній скарзі наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач не надав ніяких доказів на його спростування, зокрема шляхом представлення інших своїх контррозрахунків. Складення ж розрахунку заборгованості представником позивача, як нового кредитора, без участі первісного кредитора, не свідчить про неналежність та недопустимість цього доказу, як то помилково вважає скаржник.
Велика Палата Верховного Суду в п. 90 постанови від 21 січня 2026 року у справі № 755/9838/23 (провадження № 61-3172св25) зазначила, що у цивільних справах є застосовним такий стандарт доказування як «стандарт більшої переконливості», згідно з яким, висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Європейський суд з прав людини також визнає допустимість у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) (п. 43 рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02; рішення від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12). 
Отже, підписавши електронний договір позики, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами правочину. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням позики до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, отримані кошти в установлений строк не повернув.
Однак суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про правомірність наведеної в розрахунку та пред`явленої до стягнення з позичальника суми заборгованості за договором позики.
ТОВ «Коллект Центр» пред`явило до стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальній сумі 33701,93 грн, визначивши її складовими елементами: 9894,00 грн – борг за тілом позики, 23626,87 грн – борг за відсотками, при цьому без розмежування їх правової природи (у межах строку кредитування та після закінчення строку дії договору), 158,30 грн – інфляційні збитки, 22,76 грн – 3% річних.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у п.78 постанови від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 виснувала, що поняття «користування кредитом» є лише окремим випадком «користування чужими коштами», тоді як термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення – це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення – це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України (регулятивні відносини).
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані ч. 2 ст. 625 ЦК України (охоронні відносини).
Отже, «користування кредитом» – це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору (п.80 постанови ВП ВС).
Для вирішення спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат. verbachartarumfortiusaccipiunturcontraproferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п.122 постанови ВП ВС).
За умовами п.2.2 договору позики сторони погодили строк позики (строк договору) у 30 днів,положень про порядок пролонгації (автопролонгації) даний договір не містить і згідно з п.2.3 договору та додатку №1 до нього (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) сума процентів за користування позикою виходячи з її розміру в 9894,00 грн становить 5906,72 грн (а.с. 27).
Однак наданий позивачем розрахунок заборгованості, складений ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», свідчить про те, що проценти за позикою нараховані за 120 днів (за період з 19 серпня 2021 року по 17 грудня 2021 року) (а.с. 69-70).
У своїй позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» посилається на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», які містять положення про пролонгацію (автопролонгацію) договору позики до 90 днів.
Так, згідно з п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених наказом директора №12/08/2021 від 12.08.2021, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Розділ 7 вказаних Правил містить положення про порядок продовження строку користування позикою.
Однак, у п.6.5 даних Правил ідеться мова про проценти за понадстрокове користування позикою, тоді як розділ 7 цих Правил визначає нарахування відсотків за продовжений строк користування позикою, що дає підстави для застосування принципу contraproferentem.
Крім того, зазначені Правила позичальником підписом, у тому числі й електронним (аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора як у договорі), не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики №75311244 від 19.08.2021р., а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем позикових коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації (автопролонгації) строку дії договору позики. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відсутність у договорі позики домовленості сторін про пролонгацію (автопролонгацію) строку дії такого договору, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики як його невід`ємна частина, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді можливість продовження строку договору.
Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності (ст. 3 ЦК України) та уможливив би покладення на слабшу сторону – споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту договору позики.
Такий висновок також узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20, і судова практика у цій категорії справ є незмінною. 
Відтак, оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право нараховувати проценти, то після 18.09.2021 позикодавець і позивач не мають законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики №75311244 від 19.08.2021. При цьому позивач не звертався з вимогою про захист свої прав про стягнення процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вищенаведене унеможливлює визнання ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» кредиторами ОСОБА_1 в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування.
Водночас питання дійсності щодо цієї частини грошової вимоги за договором позики, право якої відступалося від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал», а потім від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», є предметом відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором
Крім того, оцінюючи поведінку та спосіб ведення справи ТОВ «Коллект Центр», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшоїсторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
З огляду на означені обставини, апеляційний суд вважає прийнятними посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем стягуваного розміру кредитної заборгованості та відхиляє доводи відзиву позивача щодо правомірності нарахованих сум.
Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі №201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
Тобто, установивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.
Тому апеляційний суд, здійснюючи розрахунок заборгованості, вважає обґрунтованим і доведеним нарахування позичальнику процентів за користування позикою за договором позики №75311244 від 19.08.2021 за період з 19.08.2021 по 18.09.2021 у розмірі 5906,72 грн (9894,00 х1,99% х 30 днів).
У зв`язку з таким перерахунком та у межах заявлених вимог, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України компенсаційні виплати, що були додатково нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за період 27.01.2022–23.02.2022, становлять: 3% річних – 22,76 грн, інфляційні втрати – 158,30 грн (залишилися незмінними, оскільки нараховані на тіло позики, яке суд не коригував).
Право ж на нарахування вказаних компенсаційних виплат ТОВ «Вердикт Капітал» передбачено п.2.3 договору факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року і за обрахований період законодавчим обмеженням не піддавалось (п.15, 18 «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України). 
Відтак, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» за договором позики №75311244 від 19.08.2021 становить 15981,78 грн, з яких: 9894,00 грн – борг за тілом позики, 5906,72 грн – борг за процентами за користування позикою, 158,30 грн – інфляційні збитки, 22,76 грн – 3% річних.
Апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Таким чином, враховуючи означене, на основі всебічно, повно й об`єктивно з`ясованих обставин, що мають значення для справи і на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів констатує неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
У зв`язку з цим, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд висновлює про необхідність зміни судового рішення з вищенаведених підстав.
Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23.03.2026 –зміні, шляхом зменшення визначеної до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договором позики з 33701,93 грн до 15981,78 грн. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апеляційним судом апеляційну скаргу задоволено частково (на 52,58%), а позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» фактично задовольняються на меншу суму – 15981,78 грн, що становить 47,42% від ціни позову. 
Тому стягнуті з ОСОБА_1 на користь «Коллект Центр» судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції також підлягають відповідному зменшенню: судовий збір з 2422,40 грн до 1148,70 грн (2422,40 грн х 47,42%), витрати на професійну правничу допомогу з 5000,00 грн до 2371,00 грн (5000,00 грн х 47,42%).
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, то за апеляційний перегляд справи з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1910,55 грн (3633,60 грн х 52,58%).
Керуючись ст. 141, 367-369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2026 року – змінити, зменшивши визначені до стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суми заборгованості за договором позики №75311244 від 19.08.2021 із 33701,93 грн до 15981,78 грн, судового збору з 2422,40 грн до 1148,70 грн, витрат на професійну правничу допомогу з 5000,00 грн до 2371,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 1910,55 грн судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.А. Луговець

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова