ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/18407/16 Головуючий у 1 інстанції: Ірметова О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Ключковича В.Ю.
За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія №7» та Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Домобудівна компанія № 7» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» (далі - Товариство, ТОВ «Домобудівна компанія № 7», ТОВ «ДБК-7») звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.11.2016 № 0005691401 та № 0005681401.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.11.2016 № 0005681401 про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1024292,00 грн., з яких: 819434,00 грн. за основним платежем та 204858,00 грн. за штрафними санкціями.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11.11.2016 № 0005691401 про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 661804,00 грн., з яких: 546717,00 грн. за основним платежем та 114367,00 грн. за штрафними санкціями.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року - без змін (головуючий суддя Костюк Л.О.).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0005691401 від 11.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за господарськими відносинами з ТОВ «Комінвєст» на суму 415104,00 грн та штрафні санкції на суму 103776,00 грн, з ТОВ «Актив Трейдінг Груп» на суму 304663,00 грн та штрафні санкції на суму 76166,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0005681401 від 11.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на прибуток підприємств за господарськими відносинами з ТОВ «Комінвєст» на суму 233901,00 грн та штрафні санкції на суму 58475,00 грн, з ТОВ «Актив Трейдінг Груп» на суму 274493,00 грн та штрафні санкції на суму 46311,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0005681401 від 11.11.2016, видане Головним управлінням ДФС у м. Києві, в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), яким ТОВ «ДБК-7» збільшено суму грошового зобов`язання на суму 124 583 грн., в тому числі 99 667 грн. за податковим зобов`язанням та 24 916 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0005691401 від 11.11.2016, видане Головним управлінням ДФС у м. Києві, в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств, яким ТОВ «ДБК-7» збільшено суму грошового зобов`язання на суму 47 904 грн., в тому числі 38 323 грн. за податковим зобов`язанням та 9 581 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про ненадання позивачем доказів правомірності формування податкового кредиту та, відповідно, реальності господарських операцій позивача з ТОВ «НВК ЕКСПЕРТ-БУД» та ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ», зокрема, у зв`язку із відсутністю договорів поставки з цими контрагентами у формі єдиних документів. Апелянт зазначає, що ТОВ «НВК ЕКСПЕРТ-БУД» були виставлені позивачу рахунки-фактури № СФ-398 від 30.09.2013, № СФ-418 від 10.10.2013, які містять детальний опис номенклатури товару (дошки обрізні) та його ціну. Зазначені рахунки містять всі необхідні для оплати платіжні реквізити ТОВ «НВК ЕКСПЕРТ-БУД» та були оплачені позивачем, що підтверджується виписками банку від 30.09.2013 та 10.10.2013. Також, апелянт вказує, що ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ» поставило позивачу товар на підставі видаткових накладних, які містять детальний опис номенклатури товару (будівельних матеріалів) та його ціну, а також всі необхідні для оплати платіжні реквізити. Апелянт звертає увагу на те, що договори поставки між позивачем та ТОВ «НВК ЕКСПЕРТ-БУД» було укладено у спрощений спосіб шляхом виставлення рахунків (оферта) та їх оплати (акцепт). 
Крім того, апелянт зазначає, що між ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ» та позивачем було укладено договори поставки будівельних матеріалів у спрощений спосіб шляхом відвантаження позивачу товару, його прийняття позивачем з подальшою оплатою, що підтверджується видатковими накладними та виписками банку. Видаткові накладні містять детальний опис номенклатури товару (будівельних матеріалів), його ціну та всі необхідні для оплати платіжні реквізити. Тобто, договори поставки було укладено у спрощений спосіб шляхом відвантаження товару (оферта) та його оплати (акцепт).
Також, не погодившись із рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує про нереальність господарських відносин позивача з ТОВ «Комінвест», ТОВ «Актив Трейдінг Груп», TOB «НВК Експерт-Буд» та ТОВ «Континентмаш». Апелянт зазначає, що позивачем не підтверджено реальність господарських операцій належними первинними документами, що виключає можливість формування витрат і податкового кредиту. Ненадання документів під час перевірки відповідно до вимог податкового законодавства свідчить про їх відсутність на момент складання податкової звітності. Апелянт вказує, що господарські операції з контрагентом ТОВ «Комінвест» є безтоварними та не спричиняють реальних правових наслідків, з огляду на встановлену відсутність фактичного виконання робіт. Також, взаємовідносини з ТОВ «Юнекс Фінанс» та іншими суб`єктами по ланцюгу постачання свідчать про штучне формування податкового кредиту без реального економічного змісту. Операції з ТОВ «НВК Експерт-Буд» не підтверджені належними доказами, зокрема відсутні договори, транспортні та платіжні документи, а діяльність такого контрагента має ознаки фіктивності.
02 лютого 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Домобудівна компанія № 7" надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 31.05.2016 № 3319 та підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.06.2013 по 31.12.2015.
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт від 10 серпня 2016 року № 242/26-15-14-01-02/38792326.
Згідно висновків вищевказаного Акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Домобудівна компанія № 7» вимог:
- підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, статті 134, пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, пункту 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, встановлено заниження податку на прибуток підприємств, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 1834692,00 грн., у тому числі: за 2013 рік на суму 272224,00 грн., за 9 місяців 2014 року на суму 88404,00 грн., за 2014 рік на суму 185243,00 грн., за 2015 рік на суму 1377225,00 грн.;
- пункту 44.1 статті 44, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.4, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 2061123,00 грн., у тому числі по періодам: за серпень 2013 року на суму 245433,00 грн., за жовтень 2013 року на суму 41119,00 грн., за листопад 2014 року на суму 179548,00 грн., за грудень 2014 року на суму 6657,00 грн., за січень 2015 року на суму 50455,00 грн., за лютий 2015 року на суму 321783,00 грн., за березень 2015 року на суму 169908,00 грн., за квітень 2015 року на суму 1046220,00 грн.;
- пункту 44.1 статті 44, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.4, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 24 Податкової декларації з ПДВ) на загальну суму 20833,00 грн., у тому числі по періодам: за грудень 2015 року на суму 20833,00 грн.
На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.08.2016 № 0004051401, № 0004041401, № 0004021401.
За результатами оскарження ТОВ «Домобудівна компанія № 7» вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України від 08.11.2016 № 23934/6/99-99-11-01-02-25 скасовано: податкове повідомлення-рішення від 29.08.2016 № 0004051401 в частині встановленого перевіркою завищення витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату за 2015 рік, щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником на користь ТОВ «Актив Трейдінг Груп» і не встановлено наявності дебіторської заборгованості за 2015 рік; в частині встановленого перевіркою завищення витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату за 2015 рік по взаємовідносинах із ПБП «Спецтехніка Груп», податкові повідомлення-рішення від 29.08.2016 № 0004041401, № 0004021401 в частині встановленого перевіркою завищення податкового кредиту по взаємовідносинах із ПБП «Спецтехніка Груп» і у відповідній частині штрафні санкції, а в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишає без змін, а скаргу частково задовольняє.
В подальшому, на підставі наведеного рішення Державної фіскальної служби України ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:
- від 11.11.2016 № 0005681401 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1024292,00 грн., з яких: 819434,00 грн. за основним платежем та 204858,00 грн. за штрафними санкціями;
- від 11.11.2016 № 0005691401 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 661804,00 грн., з яких: 546717,00 грн. за основним платежем та 114367,00 грн. за штрафними санкціями.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Порядок нарахування та сплати податку на прибуток підприємств регулюється Розділом ІІІ ПК України.
Так, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
За приписами пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.
Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.
За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни)
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.
Згідно частини 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
За визначенням статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві за наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Домобудівна компанія № 7» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.06.2013 по 31.12.2015 складено Акт від 10.08.2016 № 242/26-15-14-01-02/38792326, яким встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства (далі - Акт перевірки).
На підставі вищевказаного Акту перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення, які оскаржені позивачем в адміністративному порядку.
В подальшому, на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 08.11.2016 № 23934/6/99-99-11-01-02-25, ГУ ДФС у м. Києві прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.11.2016:
- № 0005681401 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1 024 292, 00 грн., з яких: 819 434, 00 грн. за основним платежем та 204 858, 00 грн. за штрафними санкціями;
- № 0005691401 про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 661804,00 грн., з яких: 546717,00 грн. за основним платежем та 114 367, 00 грн. за штрафними санкціями.
Підставою для нарахування грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Комінвєст», ТОВ «Актив Трейдінг Груп», ТОВ «НВК Експерт-Буд», ТОВ «Континентмаш», ТОВ «Арттревел 2012», ТОВ «Шельф К».
Отже, для правильного вирішення справи необхідно надати оцінку господарським відносинам ТОВ «Домобудівна компанія № 7»з вищевказаними контрагентами.
Щодо господарських відносин ТОВ «Домобудівна компанія № 7» з ТОВ «Комінвєст», слід зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «Домобудівна компанія № 7» (Генпідрядник) та ТОВ «Комінвєст» (Підрядник) укладений Договір підряду від 01.08.2013 № 14/08, відповідно до умов, якого Генпідрядник доручає, а Підрядник забезпечує відповідно до проектної документації, державних будівельних норм України та умов договору виконання внутрішніх сантехнічних робіт на будівництві секції № 14 комплексу житлових будинків з об`єктами обслуговування населення по вул. О. Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва.
За вищевказаним договором виконувався наступний комплекс робіт, передбачений проектом: монтаж систем гарячого водопостачання житлової частини з встановленням та підключенням сантехприладів; монтаж систем господарчо-побутової каналізації житлової частини з встановленням та підключенням сантехприладів; монтаж систем опалення житлової частини з встановленням та підключенням сантехприладів; монтаж систем господарчо-питного водопостачання з встановленням та підключенням сантехприладів та стояків протипожежного водопроводу житлової частини без встановлення та комплектації етажних пожежних щитів та кранів; монтаж систем дощової каналізації житлової частини з установленням воронок на покрівлі; монтаж систем дренажної каналізації житлової частини, якщо це передбачено проектною документацією; гідравлічне випробування змонтованих сантехнічних систем з промивкою трубопроводів зі складанням відповідних актів; приймання, облік, розвантажування та подача матеріалів в зону виконання робіт; очищення та прибирання будівельного сміття з опусканням до місця складування; отримання довідки від мешканців квартир про відсутність недоліків виконаних сантехнічних робіт; пред`явлення генпідряднику виконаних робіт за місяць до 20 числа звітного місяця з підтвердженням використаних матеріалів згідно будівельних норм та ціни на матеріали; акти виконаних робіт по ф. КБ2в та відомість матеріальних ресурсів надаються з відміткою «погоджено» замовником будівництва ДГЗ СБ України; надання повного комплекту виконавчої документації, яка підтверджує готовність об`єкта до експлуатації.
На підтвердження факту проведення господарських операцій за Договором підряду від 01.08.2013 № 14/08 Товариством надано копії:
- податкових накладних від 30.08.2013 № 78, № 73, від 16.10.2013 № 23, від 21.10.2013 № 39, від 06.11.2013 № 2;
- договірної ціни на будівництво житлового комплексу по вул. О. Трутенка, 3, секція № 14 в Голосіївському районі м. Києва, що здійснюється в 2013 році;
- довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень, жовтень, грудень 2013 року;
- актів приймання виконаних будівельних робіт за серпень, жовтень, грудень 2013 року;
- підсумкових відомостей ресурсів;
- виписок по рахунку № 26003310852601 за 06.09.2013, 10.09.2013, 17.09.2013, 30.09.2013, 02.10.2013, № 16.10.2013, 21.10.2013, по рахунку № 26002210306244 за 06.11.2013.
Так, апелянт - відповідач зазначає, що під час перевірки позивачем не були надані договір підряду М 2/8 від 02.08.2013, укладений між позивачем та ТОВ «Комінвест», та інших первинних документів, складений у ході його виконання.
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, оскільки, між позивачем та ТОВ «КОМІНВЕСТ» був укладений Договір підряду № 14/08 від 01.08.2013 на виконання внутрішніх сантехнічних робіт на будівництві секції № 14 комплексу житлових будинків з об`єктами обслуговування населення по вул. О. Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва.
Договір підряду № 2/8 від 02.08.2013 був укладений не між позивачем та ТОВ «КОМІНВЄСТ», а між позивачем, як Головним підрядником, та ТОВ «БК «АЗУР ГРУП», як Генпідрядником, при будівництві секції комплексу житлових будинків з об`єктами обслуговування населення по вул. О. Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва.
Цим Договором передбачалось виконання позивачем повного комплексу робіт з інженерними мережами, благоустроєм, що дає право експлуатації житлових будинків в секції № 13;14;15.
Отже, зазначений Договір підряду № 2/8 від 02.08.2013 та документи, складені у ході його виконання, підтверджують реалізацію результатів робіт, отриманих позивачем від ТОВ «КОМІНВЄСТ» на підставі Договору підряду № 14/08 від 01.08.2013.
Відповідачем як в Акті перевірки, так і в апеляційній скарзі посилається на Акт від 21.11.2013 № 2064/26-56-22-04-04/18019170 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КОМІНВЄСТ» (код за ЄДРПОУ: 18019170) з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.10.2010 р. по 30.09.2013 р.».
Колегія суддів вважає такі посилання відповідача необґрунтованими, оскільки, у вказаному Акті не надано детальної оцінки господарським правовідносинам між позивачем та ТОВ «КОМІНВЄСТ» за період, який підлягав перевірці.
Так, на сторінці 5 зазначеного відповідачем Акту від 21.11.2013 № 2064/26-56-22-04-04/18019170 у таблиці, що стосується покупців, яким ТОВ «КОМІНВЄСТ» реалізувало товари/послуги за період, який підлягав перевірці, згадується ТОВ «ДБК-7» та зазначено показник суми реалізації за липень 2013 року.
Між тим, спірні правовідносини між позивачем та ТОВ «КОМІНВЄСТ», які є предметом розгляду у цій справі, виникли на підставі Договору підряду № 14/08 від 01.08.2013 на виконання внутрішніх сантехнічних робіт на будівництві секції № 14 комплексу житлових будинків з об`єктами обслуговування населення по вул. О. Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва
Отже, зазначення у Акті показника суми реалізації товарів/послуг на користь позивача у липні 2013 року не має відношення до цієї справи, оскільки спірні операції у цій справі були здійснені на підставі Договору підряду, укладеного між позивачем та ТОВ «КОМІНВЄСТ» у серпні 2013.
Також, необґрунтованим є твердження відповідача про те, що згідно із Актом перевірки ТОВ «КОМІНВЄСТ» внутрішні сантехнічні роботи, які надавались ТОВ «КОМІНВЄСТ», були виконані за допомогою субпідрядника ТОВ «ЮНЕКС ФІНАНС». 
Відповідно до витягу з Акта перевірки, договір будівельного підряду, укладений між ТОВ «КОМІНВЄСТ» та ТОВ «ЮНЕКС ФІНАНС» 13.01.2013 року, був укладений раніше, ніж Договір підряду між позивачем та ТОВ «КОМІНВЄСТ». При цьому, зазначений договір жодним чином не пов`язаний з об`єктом будівництва - комплексом житлових будинків з об`єктами обслуговування населення, розташованим за адресою: вул. О. Трутенка, 3, Голосіївський район, м. Київ.
Отже, відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «ЮНЕКС ФІНАНС», як субпідрядником, виконувались внутрішні сантехнічні роботи, які надавались ТОВ «КОМІНВЄСТ» на користь позивача. 
Таким чином, безпідставним є посилання на обставини перевірки господарської діяльності ТОВ «ЮНЕКС ФІНАНС» та його контрагента ТОВ «ДЕСТА СОЮЗ», як на підтвердження нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «КОМІНВЄСТ».
З приводу посилання апелянта - відповідача на акт від 18.10.2013 № 1772/26-55-22-01 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЮНЕКС ФІНАНС» (контрагента ТОВ «КОМІНВЄСТ»), щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період 01.11.2012 по 31.08.2013, слід зазначити наступне.
Відповідно до абз. 2 та 4 п. 73.5 ст. 73 ПК України (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків (абз. 2 п. 73.5 ст. 73 ПК України).
За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб`єкту господарювання у десятиденний термін
Слід зазначити, що сталою є позиція Верховного Суду про те, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є результатом такої звірки, на відміну від довідки, і не ґрунтується на перевірці первинних документів, а тому не може вважатись належним доказом нереальності господарських операцій платника податків.
Так, Верховним Судом у постанові від 04.08.2022 у справі № 804/10493/15 сформовано висновок про те, що «акти чи податкові інформації про неможливість проведення зустрічної звірки не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформаціїї що статтею 83 ПК України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків. Податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій».
Крім того, Верховним Судом у постанові від 01.12.2023 у справі № 814/1128/16 зазначено, що «акт неможливості проведення звірки за своїм правовим навантаженням доводить виключно неможливість її проведення, та сам по собі жодним чином не може довести наявність або відсутність реального проведення господарських операцій. Акт про неможливість проведення звірки, перевірки доводить виключно факт неможливості проведення, вчинення відповідних діянь та не є доказом податкового правопорушення щодо формування податкового кредиту або витрат».
Зважаючи на вищезазначене, акт про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «ЮНЕКС ФІНАНС» (контрагента ТОВ «КОМІНВЄСТ») не може свідчити про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «КОМІНВЄСТ», адже не заснований на дослідженні первинних документів і доводять тільки неможливість проведення звірки, а податкова інформація з інформаційно-аналітичних систем та від інших контролюючих органів щодо контрагентів по ланцюгах постачання не є носієм доказової інформації щодо порушення вимог податкового законодавства.
Щодо посилання апелянта - відповідача на відсутність у системі співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в серпні 2013 інформації щодо ТОВ «ДЕСТА СОЮЗ» (контрагента ТОВ «КОМІНВЄСТ»), а також, недостатню кількість працівників ТОВ «ДЕСТА СОЮЗ», його відсутність за місцем реєстрації та відсутність зареєстрованих податкових накладних на адресу ТОВ «ДЕСТА СОЮЗ», слід зазначити наступне.
Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №640/14930/20 дійшов висновку, що податкова інформація та акти перевірки не є належними доказами у справі, а висновки відповідача щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, зроблені на підставі службової інформації, є недостатніми для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.
Отже, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі № 2а-9287/11/1370, від 27 червня 2025 року у справі № П/811/2394/17, від 03 квітня 2025 року у справі № 820/5336/17, від 24 червня 2025 року у справі № 810/3193/17, від 26 червня 2025 року у справі № 808/8410/15, від 09 листопада 2021 року у справі №600/1083/20-а, від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Комінвєст».
З приводу господарських відносин позивача з ТОВ «Актив Трейдінг Груп», слід зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «Домобудівна компанія № 7» (Покупець) та ТОВ «Актив Трейдінг Груп» (Постачальник) укладений Договір поставки від 13.05.2014 № 007/АТГ, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується передавати (поставляти) партіями, а Покупець приймати у власність пісок річковий у загальній кількості 20000 тон (+/- 10%) в місяць і оплачувати його на умовах цього Договору.
На підтвердження проведення господарських операцій за вказаним Договором позивачем надано копії :
- актів звіряння взаємних розрахунків за липень-вересень, грудень 2014 року;
- виписок по рахунку № 26008301120697 за 13.05.2014, 16.05.2014, 19.05.2014, 20.05.2014, 06.06.2014, № 26003310852601 за 29.05.2014, 16.06.2014, 17.06.2014, 20.06.2014, 24.06.2014, 07.07.2014, 10.07.2014, 15.07.2014, 16.07.2014, 17.07.2014, 18.07.2014, 22.07.2014, 29.07.2014, 06.08.2014, 08.08.2014, 07.08.2014, 13.08.2014, 15.08.2014, 19.08.2014, 20.08.2014, 28.08.2014, 29.08.2014, 01.09.2014, 03.09.2014, 05.09.2014, 08.09.2014, 09.09.2014, 12.09.2014, 25.09.2014, 30.09.2014, 06.10.2014, 10.10.2014, з 16.09.2014 по 19.09.2014;
- платіжних доручень від 08.10.2014 № 4, від 10.10.2014 № 8, від 14.10.2014 № 57, від 15.10.2014 № 61, від 16.10.2014 № 66, від 22.10.2014 № 72, від 27.10.2014 № 107, від 28.10.2014 № 130, від 29.10.2014 № 134, від 30.10.2014 № 146, від 04.11.2014 № 174, № 163, від 11.11.2014 № 217, від 12.11.2014 № 251, № 234, від 18.11.2014 № 315, від 19.11.2014 № 349, № 359, від 20.11.2014 № 366, від 05.12.2014 № 497, від 09.12.2014 № 539, від 10.12.2014 № 566, від 23.12.2014 № 726, від 26.12.2014 № 776;
- видаткових накладних від 19.05.2014 № 35, від 20.05.2014 № 46, від 21.05.2014 № 47, від 22.05.2014 № 50, від 23.05.2014 № 51, від 24.05.2014 № 52, від 27.05.2014 № 70, від 28.05.2014 № 71, від 29.05.2014 № 77, від 30.05.2014 № 78, від 31.05.2014 № 79, від 02.06.2014 № 108, від 03.06.2014 № 109, № 117, від 04.06.2014 № 122, від 05.06.2014 № 138, від 06.06.2014 № 139, від 07.06.2014 № 144, від 11.06.2014 № 152, від 18.06.2014 № 188, від 21.06.2014 № 203, від 24.06.2014 № 218, від 26.06.2014 № 228, від 04.07.2014 № 254, від 07.07.2014 № 260, від 08.07.2014 № 265, від 10.07.2014 № 275, від 12.07.2014 № 290, від 14.07.2014 № 292, від 15.07.2014 № 299, від 16.07.2014 № 301, від 17.07.2014 № 306, від 18.07.2014 № 311, від 19.07.2014 № 312, від 21.07.2014 № 318, від 22.07.2014 № 327, від 23.07.2014 № 334, від 24.07.2014 № 339, від 25.07.2014 № 342, від 26.07.2014 № 349, від 28.07.2014 № 360, від 30.07.2014 № 372, від 31.07.2014 № 376, від 07.08.2014 № 409, від 08.08.2014 № 413, від 09.08.2014 № 417, від 11.08.2014 № 432, від 12.08.2014 № 434, від 13.08.2014 № 439, від 14.08.2014 № 449, від 15.08.2014 № 456, від 16.08.2014 № 459, від 18.08.2014 № 462, від 19.08.2014 № 470, від 20.08.2014 № 480, від 21.08.2014 № 481, від 22.08.2014 № 490, від 23.08.2014 № 491, від 26.08.2014 № 502, від 27.08.2014 № 506, від 28.08.2014 № 514, від 29.08.2014 № 518, від 30.08.2014 № 519, від 01.09.2014 № 523, від 02.09.2014 № 525, від 03.09.2014 № 526, від 05.09.2014 № 530, від 08.09.2014 № 531, від 09.09.2014 № 544, від 12.09.2014 № 545, від 13.09.2014 № 546, від 15.09.2014 № 549, від 16.09.2014 № 555, від 17.09.2014 № 558, від 18.09.2014 № 563, від 23.09.2014 № 571, від 24.09.2014 № 574, від 25.09.2014 № 578, від 26.09.2014 № 584, від 27.09.2014 № 588, від 30.09.2014 № 591, від 01.10.2014 № 595, від 04.10.2014 № 601, від 09.10.2014 № 639, від 10.10.2014 № 643, від 11.10.2014 № 647, від 13.10.2014 № 650, від 14.10.2014 № 653, від 15.10.2014 № 656, від 16.10.2014 № 661, від 17.10.2014 № 666, від 22.10.2014 № 676, від 23.10.2014 № 678, від 24.10.2014 № 680, від 25.10.2014 № 681, від 27.10.2014 № 685, від 28.10.2014 № 687, від 29.10.2014 № 688, від 30.10.2014 № 691, від 31.10.2014 № 692, від 03.11.2014 № 695, від 04.11.2014 № 698, від 05.11.2014 № 706, від 06.11.2014 № 710, від 07.11.2014 № 712, від 08.11.2014 № 716, від 10.11.2014 № 718, від 11.11.2014 № 719, від 12.11.2014 № 723, від 13.11.2014 № 726, від 14.11.2014 № 728, від 15.11.2014 № 729, від 17.11.2014 № 742, від 18.11.2014 № 749, від 19.11.2014 № 751, від 20.11.2014 № 752, від 21.11.2014 № 756, від 22.11.2014 № 757, від 24.11.2014 № 759, від 25.11.2014 № 760, від 26.11.2014 № 765, від 27.11.2014 № 747, від 28.11.2014 № 769, від 29.11.2014 № 772, від 01.12.2014 № 775, від 02.12.2014 № 778, від 03.12.2014 № 779, від 04.12.2014 № 782, від 05.12.2014 № 802, від 06.12.2014 № 804, від 08.12.2014 № 847, від 09.12.2014 № 807, від 10.12.2014 № 809, № 848, № 849, від 23.12.2014 № 840, від 24.12.2014 № 842, від 25.12.2014 № 845, від 26.12.2014 № 851, від 27.12.2014 № 852;
- податкових накладних від 13.05.2014 № 7, від 16.05.2014 № 12, від 19.05.2014 № 17, від 20.05.2014 № 22, від 23.05.2014 № 28, від 28.05.2014 № 35, від 29.05.2014 № 38, від 31.05.2014 № 45, від 02.06.2014 № 8, від 03.06.2014 № 10, від 04.06.2014 № 15, від 05.06.2014 № 17, від 06.06.2014 № 20, від 07.06.2014 № 24, від 11.06.2014 № 30, від 18.06.2014 № 47, від 20.06.2014 № 51, від 28.08.2014 № 58, від 29.08.2014 № 61, від 30.08.2014 № 64, від 17.07.2014 № 52, від 18.07.2014 № 57, від 22.07.2014 № 66, від 24.07.2014 № 74, від 25.07.2014 № 79, від 26.07.2014 № 83, від 28.07.2014 № 86, від 29.07.2014 № 89, від 30.07.2014 № 93, від 31.07.2014 № 95, від 07.08.2014 № 13, від 08.08.2014 № 16, від 12.08.2014 № 22, від 13.08.2014 № 24, від 14.08.2014 № 27, від 15.08.2014 № 29, від 16.08.2014 № 31, від 18.08.2014 № 34, від 19.08.2014 № 36, від 20.08.2014 № 40, від 21.08.2014 № 44, від 22.08.2014 № 47, від 23.08.2014 № 50, від 26.08.2014 № 52, від 27.08.2014 № 55, від 01.09.2014 № 2, від 02.09.2014 № 5, від 03.09.2014 № 8, від 05.09.2014 № 13, від 08.09.2014 № 17, від 09.09.2014 № 20, від 13.09.2014 № 29, від 15.09.2014 № 31, від 16.09.2014 № 34, від 17.09.2014 № 37, від 18.09.2014 № 41, від 23.09.2014 № 63, від 24.09.2014 № 67, від 25.09.2014 № 71, від 26.09.2014 № 73, від 01.10.2014 № 5, від 04.10.2014 № 10, від 09.10.2014 № 17, від 10.10.2014 № 19, від 11.10.2014 № 23, від 13.10.2014 № 25, від 14.10.2014 № 28, від 15.10.2014 № 30, від 16.10.2014 № 33, від 17.10.2014 № 36, від 22.10.2014 № 44, від 23.10.2014 № 46, від 24.10.2014 № 48, від 25.10.2014 № 50, від 27.10.2014 № 52, від 28.10.2014 № 54, від 29.10.2014 № 56, від 30.10.2014 № 58, від 31.10.2014 № 60, від 03.11.2014 № 3, від 04.11.2014 № 5, від 07.11.2014 № 10, від 08.11.2014 № 42, від 10.11.2014 № 12, від 11.11.2014 № 15, від 12.11.2014 № 17, від 18.11.2014 № 23, від 19.11.2014 № 25, № 26, від 20.11.2014 № 28, від 05.12.2014 № 6, від 09.12.2014 № 10, від 10.12.2014 № 18, № 23, від 23.12.2014 № 25.
Стверджуючи про нереальність господарських відносин позивача з ТОВ «Актив Трейдінг Груп», апелянт - відповідач посилається на те, що стосовно ТОВ «Актив Трейдінг Груп» внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. 
Також, апелянт - відповідач зазначає, що у СУФР ДПІ у Солом`янському районі наявні пояснення громадянина ОСОБА_1 , як засновника ТОВ "Актив Трейд Групп", про непричетність до реєстрації та господарської діяльності підприємства.
Колегія суддів вважає вищевказане посилання апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання чи надана іншими контролюючими органами носить інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 13 березня 2026 року у справі №808/3386/17.
Також, за правилами частини шостої статті 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Разом з тим, всупереч вимог частини другої статті 77 КАС України, контролюючим органом на підтвердження нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами будь-яких вироків суду надано не було.
Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 травня 2024 року у справі № 826/9244/16, «…лише вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили, може встановлювати факти, що впливають на визначення податкових зобов`язань, і можуть бути використані податковим органом при наданні оцінки фінансово-господарським операціям платників податків. Протокол допиту свідка у кримінальній справі, по якій немає обвинувального вироку, не може впливати на визначення податкових зобов`язань, що, зокрема, слідує із системного аналізу положень Податкового кодексу України. Правову оцінку свідченням свідка, які викладені у протоколі допиту свідка, має давати суд в порядку кримінального судочинства, а не податковий орган у своїх актах. За таких обставин, протокол допиту свідків, на які податковий орган посилається в акті перевірки, не є належними доказами, які свідчить про допущення порушень позивачем при формуванні даних податкового обліку».
В контексті наведеного, колегія суддів також зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 зазначила, що суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності.
У цій постанові Велика Палата підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, яка зводиться до того, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в первинних документах, які підтверджують господарські відносини позивача з ТОВ «Актив Трейдінг Груп», громадянин ОСОБА_1 не зазначений як посадова особа відповідного підприємства.
Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «НВК Експерт-Буд» та ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ» в Акті перевірки відповідач зазначив, що в рамках документальної планової виїзної перевірки та на підставі п. 85.2 ст.85 ПК України працівниками контролюючого органу вручено представнику ТОВ «ДБК-7» Прищепі Юлії Володимирівні, що діє за довіреністю, письмовий запит б/н від 01.08.2016 з проханням надати до перевірки договори (угоди, контракти) купівлі-продажу та інших, які укладені з ТОВ «НК Експерт-Буд» та ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ», податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт (послуг тощо) отримані від вищевказаних контрагентів, що підтверджують факт отримання товарів (робіт, послуг) за встановленими формами (у разі наявності), товарно-транспортні накладні (у разі їх відсутності, надати довідку про їх відсутність із зазначенням ким здійснювалось перевезення товару (спосіб та засіб перевезення, реквізити перевізника, документи щодо розрахунків з перевізником тощо), інші документи, які не ввійшли до зазначеного переліку, але безпосередньо пов?язані із здійсненням фінансово-господарських операцій із вищевказаними контрагентами.
Згідно Акту перевірки, у відповідь на отриманий запит, ТОВ «ДБК-7» було надано лише видаткові накладні, що були складені ТОВ «НВК Експерт-Буд» для ТОВ «ДБК-7» та які від імені ТОВ «НВК Експерт-Буд» підписані директором Дідусь М.В. і скріплені печаткою підприємства, а саме: видаткову накладну №РН-400 від 02.10.2013 та №РН-415 від 10.10.2013.
Також, ТОВ «ДБК-7» було надано видаткові накладні, що були складені ТОВ «Континентмаш» для ТОВ «ДБК-7» та які підписані від імені ТОВ «Континентмаш» без зазначення прізвища особи, яка здійснила підпис та скріплені печаткою підприємства, а, а саме: від 28.10.2013 №000___, від 29.10.2013 №000___, від 30.10.2013 №000___, від 31.10.2013 №000___.
Крім того, ТОВ «ДБК-7» було надано податкові накладні які від імені ТОВ «Континентмаш» підписані директором Слинявським К.Д. та скріплені печаткою підприємства, а саме: від 28.10.2013 №224, №225, від 29.10.2013 №226, 227, від 30.10.2013 №228, від 31.10.2013 №229.
Інших документів бухгалтерського та податкового обліку, що запитувались перевіряючими та підтверджують взаємовідносини ТОВ «ДБК-7» з ТОВ «НВК Експерт-Буд» та ТОВ «Континентмаш» до перевірки не надано. 
Крім того, в Акті перевірки зазначено, що на письмову вимогу перевіряючи, щодо надання пояснень та їх документальне підтвердження правомірності списання ТМЦ, які були придбані у ТОВ «НВК Експерт-Буд» та ТОВ «Континентмаш» і, в подальшому, віднесені до складу собівартості реалізації, посадовими особами ТОВ «ДБК-7» до перевірки не надано.
Разом з тим, апелянт - позивач наполягає, що господарські операції з ТОВ «НВК ЕКСПЕРТ-БУД» та ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ» є реальними, оскільки договори між сторонами укладені у спрощений спосіб, що допускається нормами цивільного та господарського законодавства.
Колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що, відповідно до положень цивільного та господарського законодавства, договори між суб`єктами господарювання можуть укладатися у спрощений спосіб, зокрема шляхом обміну документами або вчинення конклюдентних дій (виставлення рахунку та його оплата, відвантаження товару тощо).
Разом із тим, сама по собі наявність правової можливості укладення договору у спрощений спосіб не звільняє платника податків від обов`язку підтвердити фактичне виконання такого договору належними первинними документами, які відповідають вимогам законодавства.
У цьому контексті колегія суддів зазначає, що при вирішенні даного спору визначальним є не формальний спосіб укладення правочину, а належність, допустимість і достовірність документів, які подані на підтвердження здійснення господарських операцій.
Як убачається з матеріалів справи та акту перевірки, на запит контролюючого органу, поданий на підставі пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, позивачем не було надано повного переліку документів, які об`єктивно підтверджують взаємовідносини з контрагентами, зокрема відсутні договори, товарно-транспортні накладні, документи щодо перевезення товару, а також документи, які підтверджують подальше використання придбаних товарно-матеріальних цінностей.
Натомість, позивач обмежився наданням окремих видаткових накладних та податкових накладних, які, однак, мають істотні недоліки, що унеможливлюють їх використання як належних доказів.
Зокрема, видаткові накладні від 28.10.2013 №000___, від 29.10.2013 №000___, від 30.10.2013 №000___, від 31.10.2013 №000___, які складені від імені ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ», підписані без зазначення посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка їх підписала, що не дає можливості ідентифікувати таку особу. Крім того, у даних накладених не зазначено посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка їх підписала від імені ТОВ «ДБК-7».
Також, у видатковій накладні №РН-400 від 02.10.2013, не зазначено посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка їх підписала від імені ТОВ «ДБК-7», що не дає можливості ідентифікувати таку особу. У видатковій накладні №РН-415 від 10.10.2013 в графі отримувача ручкою написано прізвище та ініціали особи, разом з тим, не зазначено посади, які, що не дозволяє ідентифікувати таку особу.
Крім того, надані видаткові накладні не підтверджені іншими взаємопов`язаними документами, які б свідчили про реальний рух товару, зокрема, відсутні документи щодо транспортування товару чи участі перевізників.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у видаткових накладних №РН-400 від 02.10.2013 та №РН-415 від 10.10.2013 товаром зазначено дошку обрізну, загальна кількість 4 метри кубічних, а у видаткових накладних від 28.10.2013 №000___, від 29.10.2013 №000___, від 30.10.2013 №000___, від 31.10.2013 №000___ товаром зазначено, зокрема, щебінь загальною кількістю 2000 тонн, цемент кількістю 25,96 метри кубічних, розчин цементно-вапняний кількістю 12,113 метри кубічних, клей кількістю 0,428 тонни та інші будівельні матеріали.
Отже, з огляду на номенклатуру товарів, зазначених у видаткових накладних, колегія суддів звертає увагу, що такі будівельні матеріали, як щебінь, цемент, розчин цементно-вапняний, клей за своїми фізичними властивостями є об`ємними, масивними та потребують спеціалізованого транспортування (вантажного автотранспорту, залізничних перевезень тощо). Переміщення таких обсягів товару (зокрема, щебеню у кількості 2000 тонн, цементу у кількості 25 метрів кубічних, розчину цементно-вапняного у кількості 12 метрів кубічних) є неможливим без залучення відповідних транспортних засобів, оформлення перевізних документів та фіксації логістичних операцій.
У зв`язку з цим, обов`язковими документами, що підтверджують реальність поставки таких товарів, є, зокрема, товарно-транспортні накладні (ТТН), дорожні листи, акти приймання-передачі вантажу, документи щодо оплати послуг перевезення, а також інші супровідні документи, які відображають рух товару від постачальника до покупця.
Водночас, як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував факт транспортування зазначених товарів, не зазначено перевізника, спосіб доставки, маршрут перевезення, місце навантаження та розвантаження, що унеможливлює встановлення фактичного руху активів.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 44.1 Податкового кодексу України первинні документи повинні містити обов`язкові реквізити, включаючи дані, що дозволяють ідентифікувати осіб, відповідальних за здійснення господарської операції. Відсутність таких реквізитів свідчить про неналежність відповідних документів як доказів.
У сукупності наведені обставини, а саме: відсутність належних первинних документів, які підтверджують транспортування товару, істотні недоліки у наданих видаткових накладних, відсутність доказів зберігання товарно-матеріальних цінностей, а також невстановлення реального руху активів, свідчать про формальний характер документального оформлення господарських операцій.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що навіть з урахуванням можливості укладення договорів у спрощений спосіб, надані позивачем документи не відповідають вимогам належності та допустимості доказів і не можуть підтвердити реальність господарських операцій з ТОВ «НВК ЕКСПЕРТ-БУД» та ТОВ «КОНТИНЕНТМАШ», що, у свою чергу, виключає правомірність формування податкового кредиту та витрат за такими операціями.
Стосовно посилання апелянта - позивача на висновки, що містяться в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 30.06.2020 у справі №520/2963/19, від 19.06.2023 у справі №810/1577/17, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, втім фактично відповідач просить застосувати висновки Верховного Суду за результатами дослідження ним певних обставин у справі про спір між іншими сторонами.
Слід зазначити, що висновки у кожній з наведених апелянтом справ здійснені за результатами оцінки різних аспектів спірних правовідносин.
У кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права та/або порушення процесуальних норм, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.
Інші аспекти спірних правовідносин та інше обґрунтування відповідного позову, що досліджувалось судами у межах справи, на яку посилається апелянт, не дають підстав для висновку про подібність спірних правовідносин на противагу аналогічним обставинам, що є ключовим для визначення правовідносин подібними.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що результат вирішення у кожній з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів, правовим обґрунтуванням позовних вимог. 
Враховуючи вищевказане в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0005691401 від 11.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за господарськими відносинами з ТОВ «Комінвєст» на суму 415104,00 грн та штрафні санкції на суму 103776,00 грн, з ТОВ «Актив Трейдінг Груп» на суму 304663,00 грн та штрафні санкції на суму 76166,00 грн., а також визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0005681401 від 11.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на прибуток підприємств за господарськими відносинами з ТОВ «Комінвєст» на суму 233901,00 грн та штрафні санкції на суму 58475,00 грн, з ТОВ «Актив Трейдінг Груп» на суму 274493,00 грн та штрафні санкції на суму 46311,00 грн.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівна компанія № 7» та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівна компанія №7" та Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України. 

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 28.04.2026 р.