ОКРЕМА ДУМКА

01 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 905/541/16 

1. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - Об`єднана палата), розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") на рішення Господарського суду Донецької області 11.03.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду 30.07.2025 у справі за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (далі - ПАТ "Маріупольгаз") про стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, вирішив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
2. Не можемо погодитися з ухваленим Об`єднаною палатою рішенням, виходячи з таких міркувань.
3. З обставин справи вбачається, що у квітні 2014 року АТ "НАК" "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ "Маріупольгаз" (покупець) уклали типовий договір на купівлю-продаж природного газу, на виконання якого позивач поставив, а відповідач прийняв у період з січня 2014 року до червня 2015 року природний газ на загальну суму 19 096 187,28 грн.
4. У грудні 2014 року до отримання сертифіката ТПП України покупець повідомив продавця про настання форс-мажорних обставин щодо виконання зобов`язань з оплатити за природний газ, поставлений за договором у жовтні та листопаді 2014 року, а саме - територія Новоазовського району Донецької області непідконтрольна українській владі, на вказаній території здійснюються акти тероризму та проходять воєнні дії, не працює система безготівкового розрахунку у зв`язку із припиненням банками обслуговування рахунків у районі проведення антитерористичної операції (згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р).
5. Через рік відповідач направив позивачу оригінал сертифіката ТПП України про форс-мажорні обставини - акти тероризму на території м. Новоазовськ та Новоазовського району Донецької області, які унеможливили своєчасне виконання зобов`язань за договором, строк виконання яких настав: (І) 05.11.2014 з оплати за природний газ за період жовтень 2014 року; (ІІ) 05.12.2014 з оплати за природний газ за період листопад 2014 року.
6. У сертифікаті ТПП України визначено такий період дії форс-мажорних обставин: дата настання - 01.10.2014, дата закінчення - тривають, дату встановити неможливо.
7. Втім, сторони протягом 2014 та на початку 2015 року ще виконували свої договірні зобов`язання, зокрема, відповідач здійснював оплату за договором до листопада 2015 року. 
8. У лютому 2016 року АТ "НАК" "Нафтогаз України" звернулося з позовом про стягнення з ПАТ "Маріупольгаз" 430 562,20 грн основного боргу, за періоди квітень, травень та червень 2015 року, а також 762 730,04 грн пені, 71 093,36 грн 3% річних та 743 389,27 грн інфляційних втрат.
9. Суд першої інстанції рішенням, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, позов задовольнив частково: стягнув з відповідача 16 244,41 грн 3% річних та 301 838,72 грн інфляційних втрат, а в решті позовних вимог відмовив з мотивів ненастання строку виконання зобов`язання з оплати газу на суму 430 562,20 грн через настання для відповідача форс-мажорних обставин з 01.10.2014.
10. АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог (окрім пені), посилаючись на застосування судами попередніх інстанцій статей 617, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, від 13.09.2023 у справі №910/8741/22, від 16.05.2024 у справі №913/308/23.
11. Верховний Суд ухвалою від 04.11.2025 цю справу №905/541/16 передав на розгляд Об`єднаної палати для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі №913/308/23, щодо застосування ст.617 ЦК та ст.14-1 Закону "Про Торгово-промислові палати в Україні" з таких мотивів:
- як у справі, що переглядається, так і у справі №913/308/23 сторони у договорі передбачили, що строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин; в обох справах умови договорів містять обов`язок щодо надання сертифіката ТПП України протягом чотирнадцяти днів з дати виникнення обставини форс-мажору, однак не містять наслідків ненадання сертифіката ТПП України у цей строк;
- про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне надання сертифіката ТПП України має бути прямо зазначено в договорі (такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на правову позицію Верховного Суду (постанови від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, від 12.03.2025 у справі №904/5557/23) щодо неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про форс-мажорні обставини, відповідно до якої про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі; водночас, Верховний Суд неодноразово виснував, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП України за отриманням сертифіката, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання; через це сертифікат ТПП України може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин (постанови Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №922/2179/24, від 18.02.2025 у справі №910/6519/24, від 17.09.2024 у справі №911/2007/23);
- на переконання колегії суддів, несвоєчасне надання сертифіката ТПП України про форс-мажорні обставини не позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини, та відповідно за умови доведення форс-мажорних обставин на відкладення строку виконання зобов`язання, якщо така умова передбачена сторонами у договорі.
12. Об`єднана палата ухвалою від 19.12.2025 прийняла до розгляду справу №905/541/16.
13. Як зазначалося вище, за результатами розгляду справи Об`єднана палата касаційну скаргу залишила без задоволення, а оскаржувані рішення залишила без змін.
14. Разом з тим звертаємо увагу, що у цій справі відповідач стверджував, що форс-мажор вплинув на можливість виконання ним зобов`язань з оплати (зробив виконання цих зобов`язань неможливим).
15. При цьому концепція форс-мажору у національному законодавстві застосовується до негрошових зобов`язань за договором, таких як неможливість поставити товар, виконати роботи. Це пов`язано з тим, що відсутність необхідних коштів для виконання оплати не є випадком непереборної сили в силу закону.
16. Так, відповідно до ст.617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
17. Згідно з положеннями ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
18. Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
19. Верховний Суд у постанові у постанові від 13.09.2023 у справі №910/8741/22, на яку посилався скаржник, вказав, що конструкція форс-мажору не є підставою для відстрочення виконання зобов`язань за договором в частині сплати основної заборгованості, а також відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, які входять до складу основного зобов`язання, форс-мажор захищає кредитора виключно від стягнення штрафних санкцій (неустойки).
20. У постанові від 10.12.2025 у справі №916/4003/24 (яка підлягає врахуванню в силу ч.4 ст.300 ГПК) Верховний Суд зазначив, що зобов`язання ТОВ "Механічний завод" перед Банком є грошовим зобов`язанням, можливість виконання якого прямо не пов`язана з настанням негативних наслідків, спричинених настанням обставин непереборної сили. Факт неможливості здійснення скаржником господарської діяльності за розташуванням його виробничих потужностей не свідчить безумовно про відсутність у нього як відповідних грошових коштів (які, для прикладу, можуть знаходитися на банківських рахунках) та/або інших активів, крім тих, які розташовані на його основних виробничих потужностях, що зазнали негативних наслідків через збройну агресію рф.
21. Натомість відсутність грошових коштів може бути підставою для застосування механізмів примусового стягнення, банкрутства боржника тощо, а не підставою для звільнення від зобов`язання.
22. Такий підхід узгоджується з міжнародними стандартами комерційного обороту, зокрема Принципами міжнародних комерційних договорів УНІДРУА 2016 року, де зазначається, що форс-мажор лише звільняє від відшкодування збитків, але не скасовує обов`язку сплати за фактично отриманий товар та не призупиняє дію компенсаційних механізмів, передбачених для захисту грошових зобов`язань від знецінення.
23. Стаття 7.1.7 Принципів міжнародних комерційних договорів передбачає, що невиконання стороною договору має виправдання, якщо ця сторона доведе, що таке невиконання було викликане перешкодою, яка виникла з причин, що не залежали від її волі, і що нерозумно очікувати від неї прийняття до уваги перешкоди під час укладення договору або ж уникнення чи подолання цієї перешкоди або її наслідків.
24. Також, Стаття 7.4.9 Принципів міжнародних комерційних договорів встановлює, що якщо сторона не сплачує суму грошей, коли настав час оплати, постраждала сторона має право на проценти за час від моменту, коли повинен був бути здійснений платіж, до моменту фактичної оплати, безвідносно до того, чи неповернення платежу мало поважні причини.
25. Аналогічна позиція міститься й у Принципах європейського контрактного права (PECL). Так, стаття 9:508 Принципів регулює відсотки за затримку грошових виплат. Вона передбачає, що кредитор має право на відсотки за період, протягом якого виплата не була здійснена. 
26. Також слід завернутися до Модельних правил європейського приватного права DCFR (Draft Common Frame of Reference), які є найбільш фундаментальним проєктом, що має неофіційну назву Цивільного кодексу ЄС, який хоч і не має статусу закону, але є надзвичайно авторитетним джерелом "м`якого права" для Верховних судів країн Європи.
27. DCFR містять принцип, за яким виконання грошового зобов`язання не може стати об`єктивно неможливим (підпасти під дію форс-мажору) (принцип "Гроші є завжди"). Так, стаття III.- 3:101 встановлює, що кредитор має безумовне право на виконання грошового зобов`язання. У коментарі до DCFR підкреслюється, що оскільки гроші є родовими речами, боржник не може посилатися на їх відсутність як на підставу для звільнення від виконання. Тобто, категорія "непереборної сили" (форс-мажору) не застосовується до обов`язку сплатити гроші.
28. Стаття III.- 3:104 регулює звільнення від відповідальності через форс-мажор. Офіційний коментар до цієї норми чітко зазначає: що фінансова неспроможність (нестача, відсутність коштів) не є виправданням. Ризик наявності коштів для оплати завжди лежить на боржнику. Навіть якщо банківська система колапсувала або держава припинила фінансування, це вважається сферою контролю боржника або його комерційним ризиком.
29. Зі статей III.- 3:708 і III.- 3:710 вбачається право кредитора на відсотки за затримку оплати грошових коштів. DCFR розглядає ці відсотки як автоматичний наслідок прострочення. Оскільки виконання грошового зобов`язання не може бути "виправдане" форс-мажором, то і нарахування відсотків за затримку не зупиняється.
30. Отже згідно з DCFR, фінансова неспроможність боржника, недостатність коштів, ні за яких обставин не може бути визнана обставиною, що звільняє від виконання грошового зобов`язання або від відповідальності за його несвоєчасне виконання, оскільки ризик наявності грошових коштів є абсолютним обов`язком боржника.
31. У документах, які належать до так званого європейського м`якого контрактного права, діє принцип, згідно з яким сторона не може звільнятися від обов`язку виконати грошове зобов`язання з посиланням на форс-мажор. Аналогічний підхід поширюється і на річні відсотки та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість.
32. Однак, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на форс-мажорні обставини, зазначеного не врахували.
33. Поза увагою та оцінкою судів попередніх інстанцій залишилась та обставина, що відповідач протягом другої половини 2014 року та до принаймні листопада 2015 року (т.6, а.с.42) фактично виконував свої зобов`язання за договором щодо оплати за поставлений природний газ у період, коли у відповідача відповідно до Сертифікату ТПП №3389 вже існували форс-мажорні обставини, тобто після 01.10.2014.
34. У той же час непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20). Її дія має абсолютний характер.
35. На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17, Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
36. Сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанови Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.11.2021 у справі №905/55/21).
37. Отже, оцінивши усі докази в сукупності та встановивши на їх підставі відповідні обставини, які мають значення для справи, суди мали би зробити висновок щодо того, чи настали для відповідача саме форс-мажорні обставини (щодо яких зобов`язань і чим саме вони зумовлені) чи відбулася істотна зміна обставин.
38. Крім того, встановивши, що у п.8.1 договору сторони передбачили, що вони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин), суди попередніх інстанцій не встановили та не оцінили того, про які саме обов`язки (зобов`язання) у цьому положенні договору йдеться, зокрема, в контексті його поширення чи непоширення на грошові зобов`язання відповідача.
39. Тобто, передбачене договором зупинення виконання стосувалося виключно тих зобов`язань, які підпали під дію впливу форс-мажору, а не всіх договірних зобов`язань.
40. Суди також залишили без уваги ті обставини, що після отримання повідомлення про настання форс-мажорних обставин від 01.12.2014 №03-1849 позивач не зупинив постачання газу, а відповідач його отримував і підписував відповідні акти приймання-передачі природного газу.
41. Так з актів приймання-передачі природного газу та додатків-коригувань до актів приймання-передачі природного газу вбачається, що відповідач прийняв від позивача у період з січня 2014 року до червня 2015 року природний газ на підставі договору на загальну суму 19 096 187,28 грн. Також скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що предметом спору є стягнення в тому числі заборгованості на поставлений природний газ за періоди поставки лютий, березень та серпень 2015 року, тобто вже в період, коли у відповідача існували форс-мажорні обставини.
42. Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що після настання відповідних обставин, на які відповідач посилається як на форс-мажорні, позивач не припинив постачання газу позивачу.
43. Однак суди не надали оцінки мотивам продовження здійснення такого постачання, зокрема, в контексті того чи був позивач самостійно обізнаним про існування відповідних обставин (враховуючи, що факт збройної (військової) агресії російської федерації проти України, окупації частини території України вважається загальновідомим).
44. Скаржник також посилався на те, що відповідно до висновків Верховного Суду (постанови від 13.09.2023 у справі №910/8741/22, від 16.05.2024 у справі №913/308/23) наявність форс-мажору не є підставою для відстрочення виконання зобов`язань за договором в частині сплати основної заборгованості.
45. В контексті цих доводів звертаємо увагу на те, що виконання зобов`язання не може відкладатися на невизначений та фактично необмежений строк, який виходить за межі строку дії договору. У цій справі - ситуація лишається юридично невизначеною більше 10 років.
46. Якщо сторони не скористалися правом розірвати договір, то договір вважається припиненим у зазначений в ньому строк. Відтак, розглядаючи позов про стягнення і завданням суду є вирішення усіх спорів, які випливають із договору. Тобто, якщо виконання основних обов`язків за договором стало неможливим, то сторони мають вирішити між собою питання щодо виконання грошових зобов`язань, а у разі незгоди - таке питання має бути вирішене судом. Наявність форс-мажору, який викликав припинення виконання обома сторонами договору не впливає на обов`язок сторони провести розрахунки щодо заборгованості, яка вже виникла за цим договором.
47. З урахуванням викладеного, вважаємо, що висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваній скаржником частині про відмову в задоволенні позову є передчасними та такими, що зроблені без урахування усіх умов договору в сукупності, зокрема щодо можливості виконання відповідачем грошових зобов`язань та поширення на ці зобов`язання обставин непереборної сили, та без надання оцінки іншим обставинам, які мають значення для правильного вирішення цієї справи в їх сукупності (щодо встановлення дати фактичного початку дії непереборних обставин та співвідношення такої дати з датою, що вказана у Сертифікаті ТПП).
48. Отже вважаємо, що Об`єднана палата повинна була касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Судді О. Васьковський

О. Кібенко