ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2026 року справа №200/556/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Пивовар І.В., секретар судового засідання – Кобець К.В., за участю представника відповідача – Мельникова С.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Стойка В.В.) у справі № 200/556/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив суд:
визнати противоправними та скасувати наказ № 623 о\с від 25.12.2024 року Головного управління Національної поліції в Донецькій області “По особовому складу” та наказ № 2043 Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.12.2024 року, якими ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національної поліції України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію”;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (ідентиф. код 40109058) поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрелецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 25 грудня 2024 року;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (ідентиф. код 40109058) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2024 року до моменту фактичного поновлення на посаді.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/1851/25 відмовлено у задоволені позовних вимог.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Під час проходження служби в МВС та Національній поліції у позивача виникло хронічне захворювання, яке постійно загострюється піч час значних фізичних перенавантаженнях, а також в результаті перенавантаження організму, відсутністю відпочинку. При переміщенні по службі позивач 04.06.2024 року проходив ВЛК в ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області», під час якого підтвердився діагноз – «Гіпертонічна хвороба 1 стадії, 3 ступеню, ризик 3. На підставі ст. 39в в гр.ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, служба у військовому резерві» (Наказ МО України від 14.08.2008 № 402). При цьому в наявних на момент проходження ВЛК медичних документах, було зазначено інший клінічний діагноз «гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню, ризик 3. Зазначене підтверджується висновком з медичних карток стаціонарного хворого № 966 від 04.11.2022 року та № 2209/546 від 10.05.2024 року.
01.08.2024 року позивач у складі батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області, прибув на навчальні збори до тренувального центру та приступив до навчального (тренувального) процесу. У той же день під час тренувань позивачу стало зле і він втратив свідомість, проте до медичного закладу ДУ «ТМО МВС України по місту Києву та Київській області» позивача доставлено лише 12.08.2024 року.
При цьому позивач зауважує, що з 01.08.2024 по 12.08.2024 року йому не надавалася належна медична допомога, та його позбавляли лікування у кваліфікованому медичному закладу, тривалий час стабілізувати стан здоров`я лікарі медичного закладу не могли. Лише через місяць лікування стан мого здоров`я покращився. Однак лікарі при виписуванні рекомендували мені подальше лікування та трудові обмеження.
Відтак, у зв`язку із хворобою, позивач не пройшов підготовку в центрі на посаду тому, що стан його здоров`я не дозволяв виконувати значні фізичні навантаження, та ОСОБА_1 тривалий час знаходився на лікуванні.
В подальшому, після повернення на місце здійснення служби, з 18.11.2024 року по 23.11.2024 року включно позивач на підставі відповідного Наказу перебував на бойовому завданні в зоні проведення бойових дій.
26.11.2024 року командування повідомило позивача, що йому треба знову у складі групи з 5 осіб виїхати на виконання бойових завдань в зону бойових дій. У відповідь на що позивач повідомив командуванню, що ще не відпочив та не відновився після останнього бойового завдання, тому що пройшов нетривалий час. Також ОСОБА_1 зазначав, що стан його здоров`я погіршився та, що він себе недобре почуває, та за станом здоров`я не може виконувати бойове завдання. 
27.11.2024 року командування батальйону повідомило позивачу, що він відсторонюється від виконання службових обов`язків до закінчення службової перевірки. 10.12.2024 року позивача було допущено до виконання посадових обов`язків. 
З 13.12.2024 року по 23.12.204 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а 25.12.2024 року був ознайомлений з Наказом № 2043 від 18.12.2024 року та Наказом № 623 о\с від 25.12.2024 року про звільнення.
Позивач наголошує, що йому було відмовлено в надані можливості пройти ВЛК, протягом останніх 4 років позивач не перебував у щорічній відпустці.
Відтак позивач зауважує, що відсутність відпочинку, постійні фізичні та емоційні навантаження, тривала служба протягом багатьох діб без відпочинку, спровокували погіршення стану його здоров`я та загострення хронічного захворювання. 
При цьому, користуючись своїми правами, ОСОБА_1 неодноразово звертався до керівництва із проханням надати направлення на ВЛК, на що отримував відповідь, що в червні позивач ВЛК пройшов та підстав для повторного проходження ВЛК немає. 
Також 06.01.2025 року позивач звернувся до ГУ НП в Донецькій області із письмовою заявою про надання можливості пройти ВЛК, на що до теперішнього часу відповіді не отримав.
Крім цього позивач просив суд звернути увагу на те, що він не відмовлявся виконувати будь-які накази командування (керівництва), але за станом здоров`я, не міг виконувати бойові завдання та значні навантаження, та потребував медичної допомоги та елементарного відпочинку, передбаченого законодавством.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на правомірності спірного наказу та правильності висновків суду першої інстанції.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Відповідно до наказу НПУ від 07.06.2024 № 618 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, та створено новий підрозділ поліції особливого призначення, зокрема батальйон поліції особливого призначення (стрілецький), в тому числі в ГУНП в Донецькій області.
Згідно довідки ВЛК ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Донецькій області» № 1235, ОСОБА_1 проведено медичний огляд 04.06.2024 року. Придатний до військової служби.
18.06.2024 капітан поліції ОСОБА_2 на підставі поданого рапорту був призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2024 року позивач у складі батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області, перебував на навчальних зборах у тренувальному центрі, який розташований в районі міста Києва.
28.11.2024 до УГІ ГУНП в Донецькій області надійшов рапорт командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) (далі – БПОП(с)) ГУНП в області майора поліції Р. Менумерова про те, що інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_1 відмовився від виконання наказу БПОП(с) ГУНП в Донецькій області від 27.11.2024 № 13 «Про виконання бойового (спеціального) завдання».
На підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 28.11.2024 № 1897 дисциплінарною комісією проведено службове розслідування.
Службовим розслідуванням встановлено, що відповідно до бойових розпоряджень Генерального штабу ЗСУ, ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та наказу ГУНП № 580 ДСК від 12.11.2024 «Про залучення поліцейських ГУНП в Донецькій області та підпорядкованих територіальних підрозділів поліції до виконання завдань під час дії воєнного стану», поліцейські БПОП (стрілецький) ГУНП в Донецькій області перебувають в безпосередньому підпорядкуванні НОМЕР_1 бригади спеціального призначення Національної гвардії України та виконують заходи з Національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії російської федерації.
Починаючи з 13.11.2024 поліцейські БПОП(с) ГУНП в Донецькій області залучаються до виконання бойових спеціальних завдань на позиціях поблизу м. Торецька Бахмутського району Донецької області, спільно з військовослужбовцями НОМЕР_2 батальйону НОМЕР_3 бригади НГУ.
27.11.2024 о 13:00 до місця дислокації БПОП(с) в м. Краматорськ Донецької області прибули поліцейські батальйону, а саме: інспектор взводу № 2 роти № 2 БПОП(с) капітан поліції ОСОБА_2 , інспектор взводу № 2 роти № 2 БПОП(с) майор поліції ОСОБА_3 , інспектор взводу № 1 БПОП(с) підполковник поліції ОСОБА_4 та помічник чергового ЧЧ БПОП(с) старший сержант поліції ОСОБА_5 .
Після чого в присутності командира роти № 1 БПОП(с) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , заступника командира роти № 1 БПОП(с) лейтенанта поліції ОСОБА_7 та поліцейського взводу № 2 роти № 2 БПОП(с) сержанта поліції ОСОБА_8 , начальником відділення моніторингу та контролю БПОП(с) ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_9 під відеозапис поліцейським повідомлено про те, що:
- у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 24.02.2022 в країні введено військовий стан;
- про вимоги ч. 4 ст. 19, ч.ч. 2, 4 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», а саме про залучення поліцейських БПОП(с) ГУНП в Донецькій області до виконання бойових завдань на території Донецької області на підставі бойових розпоряджень та наказу ГУНП в Донецькій області;
- поліцейські поліції особливого призначення Національної поліції України, які під час дії воєнного стану залучаються до безпосередньої участі у бойових діях, несуть відповідальність відповідно до ст.ст. 401, 402, 403, 414-416, 422, 427, 429-430, 432-435 Кримінального Кодексу України.
Після цього, старший лейтенант поліції ОСОБА_10 довів наказ БПОП(с) ГУНП в Донецькій області від 27.11.2024 № 13 «Про виконання бойового (спеціального) завдання», відповідно до якого 28.11.2024 з 05:30 поліцейські ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 будуть задіяні до бойового чергування на спостережному пункті «Атланта» задля забезпечення переходу до оборони з повним виконанням заходів маскування, інженерного забезпечення, бойової охорони, недопущення виявлення особового складу аеророзвідкою противника, з використанням вибухових та невибухових загороджень з їх вогневим контролем.
Ознайомивши вищевказаних поліцейських з наказом, старший лейтенант поліції ОСОБА_10 запитав у останніх, чи готові вони виконувати наказ БПОП(с) ГУНП в Донецькій області від 27.11.2024 № 13, на що:
- ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повідомили, що готові виконувати наказ, про що письмово ознайомились в наказі;
- ОСОБА_2 повідомив, що на даний час виконати наказ не готовий у зв`язку з внутрішнім почуттям, пояснивши це моральною втомою, так як напередодні, в період часу з 18.11.2024 до 22.11.2024 перебував на бойових позиціях, про що письмово вказав у наказі;
28.11.2024 о 10:00 поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на вимогу ОСОБА_11 прибули до місця дислокації БПОП(с), де під відеозапис в присутності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , заступника командира БПОП(с) ГУНП в області майора поліції ОСОБА_12 , інспектора відділення моніторингу та контролю БПОП(с) ГУНП в області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 , начальника відділу психологічного забезпечення УКЗ ГУНП в області майора поліції ОСОБА_14 та керівника передової госпітальної групи зведеного медичного загону Медичний центр Національної гвардії України, лікаря, майора медичної служби ОСОБА_15 , майором поліції ОСОБА_9 знову були доведені зазначені вище правові вимоги до поліції особливого призначення щодо залучення до безпосередньої участі у бойових діях.
Після цього ОСОБА_16 довів вимоги наказу БПОП(с) ГУНП в Донецькій області від 27.11.2024 № 13.
Після доведення наказу, останній запитав у ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , чому вони його не виконали. На це ОСОБА_2 знову повідомив про моральну втому, тоді майор поліції ОСОБА_19 запитав у ОСОБА_18 чи потребує він надання психологічної допомоги, однак останній від отримання такої допомоги відмовився. В свою чергу ОСОБА_4 свою відмову пояснив бажанням проходити лікування. На запитання ОСОБА_6 до ОСОБА_17 , чому він не повідомляв про обстеження раніше, останній відповів, що збирався проходити лікування в подальшому.
Згідно висновку службового розслідування, який було затверджено 10.12.2024, за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині безумовного виконання наказів керівників, відданих (виданих) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, відносно інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 (0112753) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
На підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 28.11.2024 № 569 о/с, капітана поліції ОСОБА_18 на період проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків.
Наказом ГУНП в Донецькій області від 18.12.2024 №2043 «Про порушення службової дисципліни інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_18 та його покарання» до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 623 о\с від 25.12.2024 року «По особовому складу», відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено за служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
27.01.2025 року ОСОБА_1 було надано направлення на ВЛК.
05.03.2025 року представнику позивача надано відповідь ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Донецькій області» № 33/33-295, згідно з якою ОСОБА_1 ВЛК не проходив.
Відповідно Постанови Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Луганській області» № 61 від 10.03.2025, захворювання ОСОБА_1 гіпертонічна хвороба 1 стадії, 2 ступеня, ризик 3, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (на момент звільнення 25.12.2024).
Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття вищевказаного наказу про звільнення позивача з посади та поновлення його на посаді.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ є правомірним та не підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з наступних підстав.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із Законом (ст. 1 Закону №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 19 Закону № 580-VIII передбачено, що в разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Згідно із статтею 60 Закону №580-VIIІ, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Питання звільнення зі служби в поліції регулюються статтею 77 Закону № 580-VIII
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Під час виконання службових обов`язків поліцейський має право: 7) ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення (пункт 7 ч. 6); на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час проведення службових розслідувань (п. 10 ч. 6).
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Частинами 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 
1) зауваження; 
2) догана; 
3) сувора догана; 
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 
6) звільнення з посади; 
7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 і 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.
Приписами ч. 1, ч. 3 і ч. 5 ст. 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Частинами 1-3 ст. 26 Дисциплінарного статуту передбачено, що в період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.
Відповідно до пунктів 1, 4,5 і 7 розділу V Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2018 року № 893, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893), установлено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Письмові клопотання поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, про отримання і долучення до матеріалів службового розслідування документів, отримання додаткових пояснень від інших осіб подаються голові або членам дисциплінарної комісії в межах строку проведення службового розслідування.
Голова дисциплінарної комісії впродовж п`яти робочих днів з моменту отримання такого письмового клопотання вивчає його обґрунтованість, за результатами вивчення в межах строку проведення службового розслідування приймає рішення про його задоволення або про відмову в задоволенні, про що інформує поліцейського, який подав таке клопотання.
Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.
Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер та обставини дисциплінарного проступку, особу та ступінь вини правопорушника, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, яка була до призначення службового розслідування та його ставлення до своїх службових обов`язків як поліцейського.
Верховний суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 160/11195/23 зазначив, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, ухвалюючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати вказані обставини.
При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в НП України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Водночас у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 520/3606/22 Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами дисциплінарної справи, тощо.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися, насамперед, на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного проступку; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону.
Так, службова дисципліна у розумінні Дисциплінарного статуту полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Підставою ж для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни.
Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
Наявність чи відсутність в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку встановлюється за результатами проведеного службового розслідування.
Метою службового розслідування є повне, об`єктивне та всебічне встановлення: обставин і наслідків правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимог законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступеня вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, мотивів протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.
Суд зазначає, що поліцейському під час гарантується право на захист, що полягає не тільки в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку, але також надати докази правомірності своїх дій.
Судами встановлено, що на підставі висновку службового розслідування від 10.12.2024 року відносно позивача, дисциплінарна комісія вважала би за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині безумовного виконання наказів керівників, відданих (виданих) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, відносно інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 (0112753) застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Висновок службового розслідування не містить жодної інформації у вигляді пояснень (в тому числі і тих, що надані позивачем) з приводу невиконання Наказу від 27.11.2024 № 13 «Про виконання бойового (спеціального) завдання» ОСОБА_20 через незадовільний стан здоров`я, проте зміст службового розслідування вказує на те, що єдиним аргументом для невиконання вказаного Наказу є незадовільний моральний стан позивача.
При цьому суд зауважує, що позивач від отримання психологічної допомоги відмовився.
Крім цього як в позовній заяві, у відповіді на відзив та у апеляційній скарзі представник позивача висновки службового розслідування не заперечує, а акцентує увагу на тому, що довідка ВЛК ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Донецькій області» № 1235 не відображає придатність позивача до служби саме в батальйоні поліції особливого призначення.
Капітан поліції ОСОБА_2 був призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області виключно на підставі поданого рапорту, а відтак позивач повинен був передбачати наявність підвищених показників до фізичної підготовки, що відповідають вказаній посаді.
До того ж, 01.08.2024 під час тренувань позивач вперше втратив свідомість під час тренувань, проте лише 12.08.2024 року ОСОБА_1 потрапив до медичного закладу ДУ «ТМО МВС України по місту Києву та Київській області». 
Підстави, які позбавили позивача можливості звернутися за медичною допомогою протягом періоду з 02.08.2024 року по 11.08.2024 року не зазначені.
Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо ненадання відповідачем можливості позивачу пройти ВЛК, з огляду на наступне.
Придатність (непридатність) поліцейського до подальшої служби в поліції є одним із завдань М(ВЛ)К, порядок проведення якої визначає Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затверджене Наказом МВС України від 03.04.2017 № 285 (далі – Положення №285).
Відповідно до п.1, 2 розділу V Положення №285 лікарська експертиза щодо поліцейського проводиться в порядку, визначеному в розділі III цього Положення, з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.
Лікарська експертиза щодо поліцейського проводиться за складеним підрозділом кадрового забезпечення Направленням на медичний огляд, до якого долучається службова характеристика з місця проходження служби.
У разі коли в поліцейського під час проведення лікарської експертизи діагностуються хронічні захворювання, що можуть перешкоджати службі в поліції, та в разі неможливості під час амбулаторного огляду зробити експертний висновок М(ВЛ)К направляє поліцейського на стаціонарне обстеження до ЗОЗ МВС відповідно до пункту 15 розділу III цього Положення або на медичний огляд госпітальною М(ВЛ)К за наявності її в ЗОЗ МВС.
Відповідно до п.6-8 розділу V Положення №285 зазначено, що у разі якщо в поліцейського під час обстеження виявлено гостре захворювання, загострення хронічного захворювання, інфекційне захворювання, поранення (травму, контузію, каліцтво), які потребують лікування та унеможливлюють прийняття однозначного рішення, М(ВЛ)К інформує про це підрозділ кадрового забезпечення. Поліцейському в таких випадках рекомендується пройти необхідне лікування. Рішення М(ВЛ)К приймається після закінчення лікування за його результатами, визначеними наслідками, якщо подальше лікування не приведе до зміни рішення М(ВЛ)К щодо придатності (непридатності) поліцейського до служби.
Рішення М(ВЛ)К щодо придатності поліцейських до служби приймається за категорією «Поліцейські» згідно з графою Переліку захворювань у разі переміщення відповідно до посади, на яку він призначається, в інших випадках - відповідно до посади, на якій він перебуває на час медичного огляду М(ВЛ)К.
У разі коли в поліцейського при переміщенні по службі діагностується патологія, що підпадає під дію статті Переліку захворювань, яка передбачає непридатність до служби на відповідній посаді, за погодженням з керівниками органів та підрозділів поліції, у яких такі поліцейські проходять службу, М(ВЛ)К розглядає питання щодо можливості проходження ним служби на посадах, умови служби яких відповідають стану здоров`я на час медичного огляду, з урахуванням його віку, тривалості служби та спроможності виконувати службові обов`язки.
Відповідно до п.1, 2 розділу VІІІ Положення №285 передбачено, що за результатами лікарської (військово-лікарської) експертизи М(ВЛ)К приймають рішення (постанови) М(ВЛ)К, які включають відомості про діагноз, придатність (непридатність) до служби в поліції або військової служби та причинний зв`язок захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).
Рішення (постанови) М(ВЛ)К щодо поліцейських, військовослужбовців приймаються станом на дату їх медичного огляду, а щодо колишніх поліцейських, осіб, звільнених з військової служби,- на дату фактичного звільнення зі служби, військової служби за результатами розгляду документації, складеної в період проходження служби, військової служби.
Отже, відповідно до встановленої процедури, позивач повинен був звернутися до відділу кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області, де отримати «Направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи». В подальшому, після проходження медичного огляду (строки проведення якого не встановлені), заявник отримав би довідку медичної (військово-лікарської) комісії, в якій зокрема і було б зазначено придатність / не придатність до подальшої служби в поліції. І лише у випадку визнання заявника медичною (військово-лікарською) комісією не придатним до подальшого проходження служби, ГУНП було б видано наказ про звільнення зі служби в поліції за п. 2 ст. 77 Закону № 580-VIII (через хворобу).
Проте матеріали справи не містять доказів неодноразово звернення до керівництва із проханням надати направлення на ВЛК у вигляді рапортів до моменту звільнення.
При цьому ані зміст довідки ВЛК ДУ «Територіального медичного об`єднання МВС України по Донецькій області» № 1235, ані ненадання позивачу дозволу на використання щорічних відпусток не визнавались протиправними в судовому поряду. 
Щодо посилання позивача в доводах апеляційної скарги на Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі № 200/2049/25, суд вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі № 200/2049/25 позов задоволено:
- визнано протиправними дії Державної установи “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Луганській області” щодо непроведення в повному обсязі лікарської (військово-лікарської) експертизи відповідно до направлення від 27.01.2025 року, виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області – визначення придатності ОСОБА_1 до подальшої служби на посаді станом на дату звільнення зі служби - 25.12.2024 року;
- зобов`язано Державну установу “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Луганській області” провести медичну (військово-лікарську) комісію в повному обсязі щодо питання, поставленого в направленні на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи від 27.01.2025 року, виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області – визначення придатності ОСОБА_1 до подальшої служби станом на дату звільнення зі служби - 25.12.2024 року.
На виконання судового рішення по справі № 200/2049/25 медичною (військово-лікарською) комісією Державної установою «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» 04 березня 2026 року прийнято постанову № 106, в якій зазначено, що ОСОБА_1 придатний до служби в поліції, однак непридатний до служби на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області. 
Дані відомості встановлені на час звільнення зі служби, а саме на 25 грудня 2024 року.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
Приписами ч.2 ст.5 Дисциплінарного статуту визначено, що за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Згідно із ч.5 ст.5 Дисциплінарного статуту виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
Враховуючи вказане вище вказане, слід дійти висновку про те, що відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту на поліцейських покладено зобов`язання неухильно та у визначений строк точно виконувати накази керівника, а невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
Позивача звільнено зі служби за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині безумовного виконання наказів керівників, відданих (виданих) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
З огляду на вищенаведене, суд вважає неприйнятним доводи апеляційної скарги посилання на висновок медичної (військово-лікарської) комісії Державної установою «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» від 04 березня 2026 року про непридатність позивача до служби на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області, оскільки підставою звільнення позивача з посади слугувало недотримання вимог п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, тобто невиконання наказу керівника, виданого в межах наданих йому повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до п.24 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.
Отже, Позивач займаючи посаду інспектора взводу №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) Головного управління Національної поліції в Донецькій області під час дії воєнного стану може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій, що прямо передбачено діючим законодавством.
Суд зазначає, що позивач, погодившись проходити службу в поліції, добровільно погодився на усі ризики пов`язані з проходженням такої служби, як і взяв на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України, але фактично на даний час взяті на себе обов`язки не виконав.
Враховуючи обставини справи, суд доходить до висновку про те, що в рамках спірних правовідносин, Позивач не виконав наказ командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області від 27.11.2024 № 13 «Про виконання бойового (спеціального) завдання» яким наказано зокрема, з 05 год. 30 хв. 28.11.2024 на позиції «СП_____», задіяти до бойового чергування, забезпечити перехід до оборони з повним виконанням заходів маскування, інженерного забезпечення, бойової охорони, недопущення виявлення особового складу аеророзвідкою противника, з використанням вибухових та невибухових загороджень з їх вогневим контролем зокрема капітана поліції Є. Паршуткіна.
Вказане позивачем не заперечується та свідчить про свідоме невиконання позивачем наказу безпосереднього керівника.
Отже, наведені позивачем причини невиконання наказу батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Донецькій області від 27.11.2024 № 13 «Про виконання бойового (спеціального) завдання», в умовах дії воєнного стану, не можуть вважатися судом такими, що виправдовують вчинення останнім дисциплінарного проступку.
Відтак, враховуючи вказане вище та встановлені під час розгляду справи обставини, суд доходить висновку про те, що дисциплінарна комісія під час проведення службового розслідування, зокрема, відносно позивача здійснила повний та належний розгляд обставин та дійшла висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а отже під час притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності відповідачем не було допущено порушень норм діючого законодавства.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 623 о\с від 25.12.2024 року Головного управління Національної поліції в Донецькій області «По особовому складу» та наказу № 2043 Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25.12.2024 року, якими ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національної поліції України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з огляду на їх правомірність.
Відповідно доводи апеляційної скарги є неприйнятними та спростовуються фактичними обставинами та доказами, встановленими судом в межах спірних правовідносин; апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/556/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/556/25 – залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 08 червня 2026 року
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року. 

Судді А.В. Гайдар 
Е.Г.Казначеєв
І.В. Пивовар