Справа № 465/8325/25 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/927/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, –

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Франківського районного суду м. Львова 21 січня 2021 року з нього присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Після видачі судового наказу сімейний та матеріальний стан позивача істотно змінився. 23 листопада 2024 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька – ОСОБА_7 . 
Таким чином, на утриманні позивача перебувають двоє неповнолітніх дітей. Крім того, позивач проходить військову службу в умовах воєнного стану та несе значні додаткові витрати, пов`язані з виконанням службових обов`язків. Дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має постійного доходу та утримує дитину від попереднього шлюбу. 
Зазначені обставини свідчать про істотну зміну сімейного та матеріального стану позивача, що відповідно до статті 192 СК України є підставою для перегляду розміру аліментів. 
З наведених підстав просив зменшити розмір аліментів, та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу ОСОБА_1 ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів – відмовлено.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що виникла об`єктивна необхідність у перегляді розміру аліментів у зв`язку з зміною сімейного та матеріального стану ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що він зареєстрував з ОСОБА_6 шлюб, в якому у них народилася спільна дитина: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Утримання дитини потребує постійних та неминучих витрат, сукупний розмір яких становить 60000-70000 грн щомісяця без врахування витрат на житло, транспорт, комунальні послуги, особисте утримання тощо.
Крім того, ОСОБА_1 проходить військову службу, перебуваючи в зоні активних бойових дій у зв`язку з чим змушений витрачати кошти на спорядження, технічні засоби, зв`язок, ремонт автомобілів тощо, тому його фактичні витрати зростають, а можливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі зменшується з незалежних від нього причин.
Зазначає, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим не має можливості працювати, що впливає на загальний рівень сімейного доходу та збільшує фінансове навантаження на ОСОБА_1 як основного годувальника сім`ї.
Крім того, на його утриманні перебуває син його дружини від попереднього шлюбу, батько якого ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання сина та систематично не сплачує аліменти.
Сплата аліментів у розмірі, визначеному судом, призводить до ситуації, за якої більша частина доходу позивача спрямовується на виконання аліментного зобов`язання щодо однієї дитини тоді як інші діти та члени його сім`ї залишаються у значно гіршому матеріальному становищі, що, суперечить загальним принципам сімейного законодавства та призводить до дисбалансу у забезпеченні дітей позивача.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції було призначено на 15 год. 45 хв. 25 червня 2025 року.
Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, неявка відповідачки, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за її відсутності.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року. 
За час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час є неповнолітньою та проживає з відповідачкою.
Відповідно до судового наказу, винесеного Франківським районним судом м. Львова 21 січня 2021 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 , стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, з 01 грудня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.
23 листопада 2024 року ОСОБА_1 вдруге зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_7 .
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №2404/РВ3 від 15 вересня 2024 року.
З матеріалів справи, а саме з витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 травня 2025 року №130 вбачається, що ОСОБА_6 з 06 травня 2025 року виключено з котлового забезпечення (обіду) в частині; виплачено за період з 06 травня по 07 вересня 2025 року премію за особистий внесок у загальні результати служби в повному обсязі та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №248/9240 від 07 червня 2018 року №260 та телеграми Міністра оборони України №248/9240 від 28 грудня 2018 року - допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами за 118 календарних діб. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували істотне погіршення його матеріального становища, зокрема у зв`язку з народженням дитини від другого шлюбу.
Крім того, суд врахував, що дружина позивача – ОСОБА_6 , відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 травня 2025 року № 130, перебувала у додатковій відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами лише протягом 118 календарних днів, а саме до 07 вересня 2025 року, що, на думку суду, не підтверджує наявності обставин, які б свідчили про істотне збільшення фінансового навантаження на позивача.
Також суд зазначив, що позивач не надав належних доказів щодо фактичних витрат на утримання дитини, народженої у другому шлюбі, зокрема не підтвердив їх розмір, не зазначив, яку частку його доходу становлять такі витрати, а також не навів їх співвідношення із сумою аліментів, що ним сплачуються на утримання доньки від попереднього шлюбу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки сам по собі факт народження другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу позовних вимог посилався на те, що після видачі судового наказу у нього змінився сімейний стан, оскільки він одружився та ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилась ще одна донька – ОСОБА_7 .
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що самостійною підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання доньки, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, «зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час змінився сімейний та матеріальний стан позивача, який фактично створив нову сім`ю, на його утриманні перебуває дружина та дитина від теперішнього шлюбу, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки створення нової сім`ї не може бути достатньою та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він проходить військову службу, перебуваючи в зоні активних бойових дій у зв`язку з чим змушений витрачати кошти на спорядження, технічні засоби, зв`язок, ремонт автомобілів тощо, тому його фактичні витрати зростають, а можливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі зменшується з незалежних від нього причин, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки це не є підставою для звільнення позивача, як батька від обов`язку утримувати до досягнення повноліття свою доньку чи зменшити розмір аліментів на утримання дитини.
Крім того, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 в Збройних Силах України постійно зростає, що надає йому можливість гідно утримувати всіх своїх дітей 
Колегія суддів вважає, що саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, який будучи працездатною особою має можливість сплачувати аліменти. 
Визначений судом розмір аліментів забезпечить право дитини на нормальний життєвий рівень, достатній для її фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 06 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.