Справа № 758/6365/25 
Категорія 61 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Будзан Л.Д.,
за участі секретаря судового засідання Топоровського М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтрересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
В травні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася в суд з позовом до Київської міської ради, третя особа Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила суд визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в цілій частці на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 лютого 2009 року вона є матір`ю, а ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 10 лютого 2022 року на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.01.2019 зареєстроване в рівних долях за ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначає, що ОСОБА_3 після смерті матері фактично прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №22/2022, відкритої Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою, однак не оформив право власності у визначеному законом порядку. Вказує на те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 , однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказану квартиру.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Будзан Л.Д.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
В травні 2025 року представник відповідача подав письмові пояснення, в яких просив суд розглянути справу згідно вимог чинного законодавства та проводити судові засідання за його відсутності.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року прийнято заяву представника позивача про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях просив суд проводити судове засідання за його відсутності.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. 
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Отже, зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 лютого 2009 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10 січня 2022 року (актовий запис №392).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .
У січні 2022 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 подала до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , за якою заведена спадкова справа №22/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .
Згідно з даними з спадкової справи ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 .
Постановою Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 25.11.2025 №2619/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ОСОБА_2 , оскільки правовстановлюючі документи на квартиру відсутні. При цьому в постанові зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності по ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1999.
Крім цього, нотаріусом встановлено, що після смерті матері ОСОБА_4 її частину квартири успадкував син ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину, однак не оформив право власності на майно. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту.
Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивачки у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідача у справі), що суперечить вищевказаній презумпції.
Отже, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої правомочності власника спадкового майна, які за змістом ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають у неї з моменту державної реєстрації права власності на спадкове майно.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Таким чином, проаналізувавши вищевказані правові норми та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивачка посилається в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання за нею права власності на спірну квартиру.
За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 392, 1218, 1258, 1259, 1261, 1266, 1274 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 16, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 в інтрересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в цілій частці на квартиру АДРЕСА_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін по справі:
позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач - Київська міська рада, код ЄДРПОУ 22883141, юридична адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ;
третя особа - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ 39023114, юридична адреса: просп. Правди, 33, м. Київ.
Рішення складено 29.04.2026.

Суддя      Л.Д. Будзан