Справа № 152/36/25

РІШЕННЯ
Іменем України

13 травня 2026 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді Бондаренко О.І. 
при секретарі Нагірняк Т.А. 
без участі сторін, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.03.2012 року по 29.08.2014 року, який розірвано на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.08.2014 року у справі №152/1429/14-ц, яке набрало законної сили. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого матір`ю записано позивачку, а батьком - відповідача. 01.12.2023 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ». З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що місце проживання позивача зареєстровано у передбаченому законом порядку в АДРЕСА_1 та позивачка проживає за зареєстрованим місцем проживання. З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що разом із позивачкою зареєстрований і проживає син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Житловий будинок, в якому проживає позивачка з сином, належить матері позивачки ОСОБА_6 . Як відомо позивачці, останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , де він проживав без реєстрації місця проживання, проте, після ухвалення щодо нього вироку Шаргородським районним судом (справа №152/1204/19), виїхав у невідомому напрямку. Згідно позову, як відомо позивачці, відбуває покарання в місцях позбавлення волі на даний час. 
На теперішній час дитина сторін - син ОСОБА_3 знаходиться на повному вихованні та утриманні матері - позивачки ОСОБА_1 .
Так, за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/2226/14-ц відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.12.2014 року і до досягнення повноліття, але аліменти не сплачує, має заборгованість в сумі 266520,50 грн. Дитина сторін - ОСОБА_3 знаходиться на обліку у сімейного лікаря в КНП «Шаргородський ЦПМСД». При цьому, на профілактичні огляди дитину приводить матір, а батько жодного разу не приводив дитини до лікарні. Вказана обставина, на переконання позивачки, свідчить про те, що батько не турбується про здоров`я свого сина. Дитина сторін - ОСОБА_3 навчається 6-В класі Шаргородського ліцею №1 Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області. ОСОБА_3 ліцей відвідує регулярно, уроки пропускає лише по поважній причині; навчається не в повну міру та не виявляє зацікавленості до навчання; потребує постійного контролю та буває незібраним і неорганізованим; пише та читає на низькому рівні; з однокласниками товариських стосунків не підтримує та надає перевагу усамітненню. Навчанням та вихованням дитини займається мати, батько жодним чином не бере участі в вихованні дитини, не цікавиться його життям та навчанням, що вбачається із характеристики на учня ліцею ОСОБА_3 . Вказана обставина, на переконання позивача, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує навчання.
Також, відповідач не спілкується з сином взагалі від народження - не відвідує, не телефонує; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, що, на переконання позивачки, негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, та свідчить про те, що відповідач не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. Дитина виховувалася позивачкою самостійно, а після того, як вона почала проживати однією сім`єю та згодом одружилася з ОСОБА_4 , він піклується про хлопчика, допомагає позивачці в організації навчання дитини, піклується про його навчання та здоров`я. 
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву, якою просить позовні вимоги задоволити, змін та доповнень немає, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного рішення суду, засідання провести у її відсутність. 
Відповідач ОСОБА_2 надіслав суду заяву про те, що ним отримано матеріали позову з додатками, зазначив про невизнання позовних вимог та про заперечення фактів, викладених у позові. 
Третя особа Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області про дату, час та місце судового розгляду повідомлений повідомлені судом належним чином. 
Крім того, інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за вебадресою: http://vnr.vn.court.gov.ua 
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Позивачка ОСОБА_7 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.03.2012 року по 29.08.2014 року, який розірвано на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.08.2014 року у справі №152/1429/14-ц, яке набрало законної сили (а.с.13). 
Від даного шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого матір`ю записано позивачку, а батьком - відповідача (а.с.14). 
01.12.2023 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.16). 
З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано у передбаченому законом порядку в АДРЕСА_1 (а.с.12). 
З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що разом із позивачкою зареєстрований і проживає син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15). 
Житловий будинок, в якому проживає позивачка ОСОБА_1 з сином, належить матері позивачки ОСОБА_6 (а.с. 23, 25-26).
За місцем проживання позивачка ОСОБА_1 охарактеризована позитивно, що підтверджується довідкою від 25.10.2024 року, виданою відділом ЦНАП Шаргородської міської ради (а.с.24).
Як відомо позивачці, останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , де він проживав без реєстрації місця проживання, проте, після ухвалення щодо нього вироку Шаргородським районним судом (справа №152/1204/19), виїхав у невідомому напрямку. 
На адвокатський запит про наявні судимості ОСОБА_2 та про місце відбування ним покарання на даний час начальник управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у Вінницькій області Соловейчук Є.С. відповідної інформації не надав, посилаючись на конфіденційні відомості про особу (а.с.19-20). 
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/2226/14-ц відповідач ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.12.2014 року і до досягнення повноліття, але аліменти не сплачує, має заборгованість в сумі 266520,50 грн., що вбачається із довідки про неотримання аліментів від 05.07.2021 року та з розрахунку заборгованості, здійсненого Вінницьким ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області (а.с. 21-22). 
Дитина сторін - ОСОБА_3 знаходиться на обліку у сімейного лікаря в КНП «Шаргородський ЦПМСД», що підтверджується довідкою від 05.11.2024 року (а.с.27). 
Дитина сторін - ОСОБА_3 навчається 6-В класі Шаргородського ліцею №1 Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується довідкою закладу освіти від 25.10.2024 року (а.с.28). 
ОСОБА_3 ліцей відвідує регулярно, уроки пропускає лише по поважній причині; навчається не в повну міру та не виявляє зацікавленості до навчання; потребує постійного контролю та буває незібраним і неорганізованим; пише та читає на низькому рівні; з однокласниками товариських стосунків не підтримує та надає перевагу усамітненню. Навчанням та вихованням дитини займається мати, батько жодним чином не бере участі в вихованні дитини, не цікавиться його життям та навчанням, що вбачається із характеристики на учня ліцею ОСОБА_3 , що видана класним керівником та директором закладу освіти 25.10.2024 року (а.с.29). 
24.11.2024 року на засіданні виконавчого комітету Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38-39). 
Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України.
Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.
За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною.
Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свідомо виявив бажання відмовитися та самоусунутися від дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан його здоров`я та моральний дух. 
14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. 
За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей.
При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. 
Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що батько-відповідач по справі, свідомо ухилився від дитини ОСОБА_3 не забезпечує його матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дитини, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. 
Позивачка не бажає стягувати судові витрати, тому суд вирішує залишити їх за позивачкою.
Керуючись ст.ст.150, 155, 164-166 СК України,ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов - задоволити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Роз`яснити, що батько, мати, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Судові витрати залишити за позивачем. 
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.     У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.         До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.        Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.            Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.              Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 

Повний текст судового рішення виготовлено 14.05.2026. 

Суддя     Оксана БОНДАРЕНКО