ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року м.Дніпро Справа №904/1581/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Борисенко В.А.
від відповідача: не з`явився
від третьої особи (скаржника): Головко В.П.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 (суддя Ліпинський О.В.) у справі №904/1581/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» 
до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про визнання такою, що не підлягає виконанню, банківську гарантію 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» за змістом якого просить суд визнати такою, що не підлягає виконанню, банківську гарантію №0GO25B520/D від 17.11.2025, видану відповідачем на суму 16487244,00 грн.
Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, за змістом якої заявник просив заборонити Публічному акціонерному товариству «МТБ Банк» здійснювати будь-які дії, у тому числі, але не виключено, здійснювати оплату, на виконання банківської гарантії №0GO25B520/D від 17.11.2025 на суму 16487244,00 грн, до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі. 
Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому у зв`язку з наступним. Предметом позову є визнання банківської гарантії №0GO25B520/D від 17.11.2025 такою, що не підлягає виконанню, внаслідок відсутності порушення принципалом забезпеченого гарантією зобов`язання. Таким чином, за твердженням позивача, у випадку невжиття заходів забезпечення позову може бути здійснена оплата за гарантією до вирішення судового спору, що унеможливить ефективний захист прав позивача судом та потребуватиме вжиття позивачем додаткових заходів для повернення до попереднього стану, в тому числі звернення до суду з вимогами повернення сум гарантії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 у справі №904/1581/26 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» про забезпечення позову; заборонено Публічному акціонерному товариству «МТБ Банк» здійснювати будь-які дії, у тому числі, але не виключено, здійснювати оплату на виконання банківської гарантії №0GO25B520/D від 17.11.2025 на суму 16487244,00 грн, до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.
Задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову жодним чином не порушують інтересів відповідача та інших осіб, дозволять уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушенню прав позивача, а також є адекватними, пропорційними і безпосередньо пов`язаними з предметом спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 у справі №904/1581/26 про забезпечення позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги третя особа, зокрема, посилалась на те, що судом першої інстанції було порушено вимоги територіальної підсудності при розгляді заяви про забезпечення позову. Згідно доводів скаржника заява про забезпечення позову, подана разом з позовною заявою, мала розглядатися за загальним правилом в порядку ст. 27 ГПК України за місцем знаходження відповідача – ПАТ «МТБ Банк» в Одеській області. Відтак, оскаржувана ухвала була постановлена Господарським судом Дніпропетровської області з порушенням норм процесуального права. 
Окремо, скаржник акцентував увагу апеляційного суду на тому, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача, не дотримався принципів співмірності, непорушності інтересів третіх осіб, а також заборони тотожності задоволення позовних вимог. Так, на думку скаржника, з наявних матеріалів справи не було встановлено підстави, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи. Крім того, суд першої інстанції, стверджуючи про необхідність ініціювання позивачем нового судового спору про стягнення з бенефіціара безпідставно отриманих коштів (у разі задоволення позовних вимог), не взяв до уваги права та законні інтереси бенефіціара за Банківською гарантією, а також не врахував статус АТ «Укрзалізниця», як стратегічного підприємства та добросовісного учасника правовідносин.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
23.04.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» надійшов відзив на скаргу третьої особи, за змістом якого товариство просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Так, позивач наполягав на тому, що застосований судом захід забезпечення позову спрямований виключно на збереження існуючого становища сторін до вирішення спору по суті та не порушує баланс інтересів учасників справи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2026 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 у справі №904/1581/26; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 у справі №904/1581/26; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2026 о 15:30 год. 
У судове засідання 13.05.2026 в режимі відеоконференції з`явились представники позивача і третьої особи. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.
У судовому засіданні 13.05.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як було встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» за змістом якого просило суд визнати такою, що не підлягає виконанню, банківську гарантію №0GO25B520/D від 17.11.2025, видану відповідачем на суму 16487244,00 грн.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно умов спірної банківської гарантії, наданої ПАТ «МТБ Банк» на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Аділь Оіл» за Договором поставки, укладеним з Філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії виникає лише у випадку порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого такою гарантією. 
Разом з тим, як зазначає позивач, у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати, що ТОВ «Аділь Оіл» допустило порушення зобов`язання за договором поставки. Невиконання поставки дизельного палива за договором між ТОВ «Аділь Оіл» та Філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» зумовлене обставинами, що виникли поза волею позивача та мають надзвичайний характер, зокрема істотними порушеннями міжнародної морської логістики та обмеженнями транспортування нафтопродуктів, спричиненими подіями в районі Ормузької протоки. 
Позивач вважає, що зазначені обставини об`єктивно унеможливили виконання договору поставки у передбачений строк та не можуть розцінюватися як порушення зобов`язання з його боку.
Таким чином, за доводами позивача у спірних правовідносинах відсутня ключова юридична передумова для настання відповідальності гаранта – порушення принципалом забезпеченого гарантією зобов`язання. 
За таких обставин, можливе звернення бенефіціара до банку-гаранта з вимогою про виплату суми гарантії призведе до стягнення коштів виключно на підставі формального механізму реалізації гарантії, без урахування фактичної відсутності порушення зобов`язання позивачем.
Використання банківської гарантії за таких умов суперечитиме принципам добросовісності та розумності у цивільних правовідносинах, фактично перетворюючи гарантію із забезпечувального інструменту на засіб безпідставного отримання грошових коштів. 
З огляду на викладене, позивач зазначає, що банківська гарантія, надана ПАТ «МТБ Банк» на забезпечення виконання договору поставки між ТОВ «Аділь Оіл» та Філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», за умови встановлення судом обставин об`єктивної неможливості виконання основного зобов`язання, підлягає визнанню такою, що не підлягає виконанню.
Обґрунтовуючи підстави для звернення з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, позивач зазначає, що спірна банківська гарантія була видана Центральним відділенням ПАТ «МТБ Банк» в місті Дніпрі, а отже, спір виник з діяльності філії юридичної особи, в зв`язку з чим, в силу приписів ч. 3 ст. 29 ГПК України даний позов може бути пред`явлений за місцезнаходженням відповідної філії.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 року відкрито провадження у справі №904/1581/26; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва «АТ «Укрзалізниця».
Водночас, предметом апеляційного перегляду в даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «МТБ Банк» здійснювати будь-які дії, у тому числі, але не виключено, здійснювати оплату, на виконання банківської гарантії №0GO25B520/D від 17.11.2025 на суму 16487244,00 грн, до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Щодо підсудності.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт наполягає на порушенні судом першої інстанції вимог територіальної підсудності при розгляді заяви про забезпечення позову. 
Оцінивши доводи скаржника в означеній частині, апеляційний суд виходить з наступного.
Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Стаття 255 Господарського процесуального кодексу України містить перелік ухвал суду першої інстанції, які оскаржуються окремо від рішення суду. Цей перелік є вичерпним.
Аналіз статті 255 Господарського процесуального кодексу України говорить про те, що оскарженню підлягають в тому числі ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та про відмову у відкритті провадження у справі.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в цій справі ухвалою від 27.03.2026 (в день розгляду заяви про забезпечення позову) відкрив провадження у справі. При цьому відкриваючи провадження у справі, здійснивши аналіз підстав звернення позивача саме до Господарського суду Дніпропетровської області, місцевий суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 29 ГПК України, дійшов висновку про належно обрану товариством підсудність даного позову.
З урахуванням норм Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі не відноситься до переліку ухвал, які підлягають оскарженню окремо від рішення суду, а також така ухвала не підлягає оскарженню з підстав порушення юрисдикції.
Водночас ч. 2 ст. 278 Господарського процесуального кодексу Україні передбачає, що порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Стаття 145 Господарського процесуального кодексу України містить перелік підстав для скасування заходів забезпечення позову.
Аналізуючи норми вказаної статті колегія суддів зазначає, що після відкриття провадження у справі суд може скасувати заходи забезпечення позову у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову.
Частина тринадцята вказаної статті передбачає, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, також скасовуються судом у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.
Так, з огляду на підстави, мету, суть забезпечення позову, а також визначений порядок подання заяви про забезпечення позову відповідна ухвала суду про забезпечення позову не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті.
Отже, чинними приписами Господарського процесуального кодексу Україні не передбачено можливості оскаржити ухвалу про забезпечення позову з підстав порушення правил юрисдикції.
Аналогічна позиція зазначена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2025 у справі №903/497/24, яка в свою чергу узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 04.02.2019 у справі №658/2197/18.

Щодо суті. 
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 2, 4, 10 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Відповідно до усталених висновків Верховного Суду, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Колегія суддів зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
В свою чергу, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Апеляційний суд зауважує, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків вжиття таких заходів.
Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені в постановах Верховного Суду від 26.10.2020 у справі №907/477/20, від 21.12.2021 у справі №910/10598/21 та від 28.08.2023 у справі №906/304/23.
Колегія суддів при дослідженні даного спору звертає увагу сторін на те, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.08.2020 у справі №917/1274/19, від 25.02.2021 у справі №910/6729/20, від 15.04.2022 у справі №904/7930/21.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання правомірності вжитих судом заходів забезпечення позову, колегія суддів першочергово виходить з того, що гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.
При цьому, наявність факту порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку та розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми, в якій останній повинен вказати, у чому полягає порушення принципалом основного зобов`язання, і, відповідно, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання, що забезпечене.
Натомість відсутність такого порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, може бути, зокрема, підставою для відмови у задоволенні вимог бенефіціара (кредитора) гарантом при розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми за гарантією.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №910/3334/22.
Колегія суддів звертає увагу, що враховуючи те, що обставини відсутності чи наявності порушення боржником основного зобов`язання підлягають дослідженню і встановленню під час розгляду справи по суті, суд не може забезпечувати позов у спосіб, який буде сприяти невиконанню зобов`язання, зокрема шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання банківської гарантії.
Встановлення судом заборони гаранту здійснювати оплату на виконання банківської гарантії до моменту набрання законної сили рішенням у справі є підставою не виконувати зобов`язання щодо банківської гарантії (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №910/6924/22).
При цьому апеляційний суд підкреслює релевантність наведених вище висновків Верховного Суду до спірних правовідносин, оскільки наразі матеріали справи №904/1581/26 не містять, а сторонами не надаються, будь-які беззаперечні докази, зокрема рішення суду, якими було б встановлено преюдиційний для цієї справи факт наявності / відсутності порушення ТОВ «Аділь Оіл» забезпеченого гарантією зобов`язання за договором поставки №ЦЗВ-14-07125-01 від 17.11.2025, виконання якого забезпечено гарантією №0GO25B520/D від 17.11.2025.
Більш того, на момент ухвалення оспорюваного судового рішення матеріали справи взагалі не містили будь-яких відомостей щодо наявності спору між сторонами основного зобов`язання за договором поставки з приводу виконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань позивачем.
Отже, вживаючи заявлений ТОВ «Аділь Оіл» захід забезпечення позову, суд першої інстанції фактично передчасно вирішив позов у даній справі по суті, заборонивши відповідачу (банку) виконувати зобов`язання за гарантією та заборонивши бенефіціару вчиняти дії щодо стягнення коштів на підставі банківської гарантії.
Також апеляційний суд наголошує на тому, що гарантія є строковим зобов`язанням, в даному випадку строк дії банківської гарантії №0GO25B520/D від 17.11.2025 на суму 16487244,00 грн спливає 01.06.2026. Натомість строк розгляду справи та, відповідно, строк дії ухвали про забезпечення позову може значно перевищувати цей строк.
При цьому, положеннями ч. 4 ст. 563 Цивільного кодексу України регламентовано, що кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. 
Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексу України).
На підставі викладеного колегія суддів зауважує на те, що потенційні складнощі для позивача у поверненні суми сплаченої гарантії (за умови звернення бенефіціара до гаранту, за умови сплати гарантії гарантом бенефіціару, за умови подальшого звернення гаранту до принципала тощо), у випадку задоволення позовних вимог у цій справі, є неспівмірними з тими незворотними наслідками, які настануть для бенефіціара у разі вжиття заявлених заходів забезпечення позову та у разі відмови в задоволенні позову. 
Відтак, місцевий господарський суд, керуючись наведеними в заяві позивача лише припущеннями, не здійснив неналежної оцінки доводів останнього щодо необхідності вжиття оскаржуваних заходів забезпечення позову та не з`ясував всі обставини, зокрема щодо розумності застосування запропонованих ТОВ «Аділь Оіл» заходів забезпечення позову.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що вжиті місцевим господарським судом ухвалою від 27.03.2026 у справі №904/1581/26 заходи забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.
За наведених обставин підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» про вжиття заходів забезпечення до подання позову були відсутні, а у її задоволенні належало відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що за результатами перегляду даної справи доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а при вирішенні питання про забезпечення позову місцевим господарським судом не було з`ясовано всіх обставин справи, що призвело до передчасних висновків про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 у справі №904/1581/26 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл».

Судові витрати.
Судові витрати за розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову розподіляються за наслідками розгляду справи по суті.
Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити. 

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 у справі №904/1581/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аділь Оіл» про забезпечення позову.
Матеріали справи №904/1581/26 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 13.05.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков