КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року № 320/18983/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Леонтович А.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу 

за позовом ОСОБА_1 

до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 

про визнання протиправним та скасування постанов,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду 28.04.2026 засобами поштового зв`язку звернувся ОСОБА_1 в особі представника з позовом (зареєстрований 05.05.2026) в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80767487 від 16.04.2026, яке відкрите не за місцем реєстрації боржника та з пропущенням встановленого строку;
- визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80762093 від 14.04.2026, яке відкрите не за місцем реєстрації боржника та з пропущенням встановленого строку;
- визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80767034 від 16.04.2026, яке відкрите не за місцем реєстрації боржника та з пропущенням встановленого строку;
- визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80762313 від 15.04.2026, яке відкрите не за місцем реєстрації боржника та з пропущенням встановленого строку.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позовні вимоги аргументовані тим, що стягувачем пропущено строки пред`явлення виконавчого документа до виконання. Згідно ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника винесені незаконно і підлягають скасуванню.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, подав до суду матеріали виконавчих проваджень.
III. Процесуальні дії у справі
14.05.2026 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 28.05.2026 року о 15:00 год. 
Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № № 80767487 від 16.04.2026, ВП № 80762093 від 14.04.2026, ВП № 80767034 від 16.04.2026, ВП № 80762313 від 15.04.2026.
27.05.2026 відповідачем надано матеріали ВП № № 80767487 від 16.04.2026, ВП № 80762093 від 14.04.2026, ВП № 80767034 від 16.04.2026, ВП № 80762313 від 15.04.2026 та подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. 
Згідно з ч. 4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі. 
У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.
Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі.
28.05.2026 у зв`язку з неявкою учасників та достатністю доказів у матеріалах справи, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Згідно постанови №3629 по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, зазначено, що згідно з частиною другою статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу такий стягується у подвійному розмірі – 34 000 грн. У постанові вказано строк набрання нею законної сили – 25.08.2025 та строк пред`явлення постанови до виконання – 26.11.2025. 
16.04.2026 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 80767487 від 16.04.2026, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.04.2026, про стягнення виконавчого збору від 16.04.2026, про арешт коштів боржника від 16.04.2026 та про розшук майна боржника від 20.04.2026.
Згідно постанови №3630 по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності зазначено, що згідно з частиною другою статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу такий стягується у подвійному розмірі – 34 000 грн. У постанові вказано строк набрання нею законної сили – 25.08.2025 та строк пред`явлення постанови до виконання – 26.11.2025. 
14.04.2026 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято поставу про відкриття виконавчого провадження № 80762093 від 14.04.2026, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.04.2026, про стягнення виконавчого збору від 14.04.2026, про арешт коштів боржника від 14.04.2026.
Згідно постанови №3631 по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП зазначено, що згідно з частиною другою статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу такий стягується у подвійному розмірі – 34 000 грн. У постанові вказано строк набрання нею законної сили – 25.08.2025 та строк пред`явлення постанови до виконання – 26.11.2025. 
16.04.2026 головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято поставу про відкриття виконавчого провадження № 80767034 від 16.04.2026, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.04.2026, про стягнення виконавчого збору від 16.04.2026, про арешт коштів боржника від 16.04.2026 та про розшук майна боржника від 20.04.2026.
Згідно постанови №3632 по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП зазначено, що згідно з частиною другою статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу такий стягується у подвійному розмірі – 34 000 грн. У постанові вказано строк набрання нею законної сили – 25.08.2025 та строк пред`явлення постанови до виконання – 26.11.2025. 
15.04.2026 Головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України прийнято поставу про відкриття виконавчого провадження № 80762313 від 15.04.2026, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.04.2026, про стягнення виконавчого збору від 15.04.2026, про арешт коштів боржника від 15.04.2026.
Вважаючи оскаржувані постанови відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
V. Норми права, які застосував суд
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 1 Закону № 1404-VII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. 
Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до статті 2 Закону № 1404-VII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1). 
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Згідно ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.
Відповідно до п.2 ч. 4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
VІ. Оцінка суду
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, а також перевіривши доводи позову, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що постановами державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 14.04.2026 та 16.04.2026 відкрито виконавчі провадження №№ 80762093, 80762313, 80767034 та 80767487 щодо примусового виконання постанов про накладення на позивача адміністративних стягнень. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусовим виконанням рішень інших органів (посадових осіб), що здійснюється на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Водночас відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, державний виконавець перед відкриттям виконавчого провадження зобов`язаний перевірити дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки відкриття виконавчого провадження після спливу такого строку прямо суперечить вимогам закону.
Спеціальною нормою, яка регулює строки звернення до виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення, є стаття 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Наведена норма є імперативною та не передбачає можливості довільного тлумачення або її незастосування державним виконавцем.
Судом встановлено, що постанови №№ 3629, 3630, 3631, 3632 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесені 15.08.2025.
У зазначених постановах прямо визначено дата набрання законної сили – 25.08.2025, строк пред`явлення до виконання – до 26.11.2025.
Разом із тим оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень винесені:№ 80762093 – 14.04.2026; № 80762313 – 15.04.2026; № 80767487 – 16.04.2026; № 80767034 – 16.04.2026.
Тобто, виконавчі провадження відкриті майже через п`ять місяців після закінчення встановленого строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Відповідно до ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. 
При цьому, положення статті 303 КУпАП не пов`язують кінцевий строк пред`явлення до виконання постанови про накладення адміністративних стягнень із строком набрання такими постановами законної сили. 
В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. 
Суд зазначає, що постанова позивачем не оскаржувалась та питання щодо розстрочення постанови повноважним органом не розглядалось, доказів зворотнього суду не надано.
Отже, строк пред`явлення до виконання постанови не може бути пізнішим ніж 26.11.2025.
Таким чином, державний виконавець в порушення ч.1 ст.12 Закону України “Про виконавче провадження” прийняв та відкрив виконавчі провадження по постановам, строк пред`явлення до виконання яких сплинув 26.11.2025.
Відповідачем, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено правомірності прийняття оскаржуваних постанов та не надано доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для здійснення виконавчих дій Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві. 
Відповідно до статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. 
Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» також встановлено, що виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Отже, законодавством встановлено спеціальний скорочений строк для пред`явлення до виконання постанов про накладення адміністративних стягнень. 
Як убачається з матеріалів справи, постанови про накладення адміністративних стягнень були винесені поза межами тримісячного строку до моменту звернення їх до примусового виконання та відкриття відповідних виконавчих проваджень. 
Таким чином, на момент винесення оскаржуваних постанов державного виконавця строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені статтею 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», сплинули, а тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для відкриття виконавчих проваджень. 
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд перевіряє, чи прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. 
Суд звертає увагу, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є процесуальною гарантією правової визначеності та стабільності правового становища особи.
Принцип правової визначеності як складова принципу верховенства права вимагає, щоб особа могла передбачати правові наслідки своєї поведінки та була захищена від необмеженого у часі застосування до неї заходів державного примусу.
Саме тому законодавцем встановлено граничні строки, після спливу яких держава втрачає право на примусове виконання постанови про адміністративне стягнення.
Ігнорування державним виконавцем встановлених законом строків фактично призводить до свавільного втручання у майнові права особи та створює стан постійної невизначеності щодо можливості застосування заходів примусового виконання. 
Суд також враховує, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Отже, державний виконавець не наділений дискреційними повноваженнями самостійно вирішувати питання щодо можливості прийняття до виконання виконавчого документа після спливу встановленого законом строку.
Матеріали справи не містять доказів: поновлення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання; переривання або зупинення такого строку; повторного пред`явлення виконавчих документів у межах установленого законом строку; існування будь-яких обставин, які б унеможливлювали своєчасне звернення постанов до виконання.
Крім того, відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву та не навів жодних правових аргументів на спростування доводів позивача.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача.
Щодо доводів позивача про відкриття виконавчих проваджень не за місцем його реєстрації суд зазначає, що відповідно статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Разом з тим встановлене судом порушення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання є самостійною та достатньою підставою для визнання оскаржуваних постанов протиправними та їх скасування, у зв`язку з чим надання окремої правової оцінки іншим доводам позивача не впливає на правильність вирішення спору по суті.
Постанови про відкриття виконавчих проваджень є протиправними, винесені у межах таких виконавчих проваджень постанови про стягнення виконавчого збору, визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, арешт коштів боржника та розшук майна є похідними від незаконно відкритих виконавчих проваджень та не можуть вважатися правомірними.
Оскільки відповідач не довів правомірності відкриття виконавчих проваджень після спливу строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. 
VII. Висновок суду
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою та другою статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
VIII. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивачем про поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 5324,80 грн
Згідно з ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80767487 від 16.04.2026.
Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80762093 від 14.04.2026.
Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80767034 від 16.04.2026.
Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80762313 від 15.04.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 35011660, місце знаходження: 02100, м. Київ, вул.Георгія Топоровського, буд. 39 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 5 324,80 грн (п`ять тисяч триста двадцять чотири гривні 80 коп). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Леонтович А.М.