Дата документу  Справа № 317/1305/26 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/886/26	Головуючий у 1-й інстанції Нікітін В.В.	
Єдиний унікальний №317/1305/26	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року      м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі захисника Михайлова Д.О. (в режимі відеоконференції), діючого в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ),
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 25.02.2026 року о 01 год. 10 хв. на 53 км автомобільної дороги Н-08 у Запорізькому районі Запорізької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «KIA SORENTO» н.з. НОМЕР_1 . На вимогу поліцейського водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивував тим, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 
Не погоджуючись зі вказаним судовим рішенням апелянт посилався на те, що розгляд справи відбувся за його відсутності, та вказував на обмеження можливості викладення мотивів незгоди із судовим рішенням. ОСОБА_1 зазначив, що після ознайомлення із матеріалами провадження ним та захисником апелянтом буде викладено та конкретизовано кожен аргумент апеляційної скарги шляхом її доповнення.
До початку апеляційного розгляду на адресу Запорізького апеляційного суду від захисника ОСОБА_2 надійшло доповнення до апеляційної скарги, яке апеляційним судом до уваги не приймається, враховуючи наступне. В даній справі захисник Михайлов Д.О. не є суб`єктом, яким було подано апеляційну скаргу, а отже він і не наділений правом доповнювати її.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, за допомогою SMS-повідомлення. Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка своєчасно та належним чином повідомленого ОСОБА_1 до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності в судовому засіданні.
Крім того, інтереси ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови представлено захисником Михайловим Д.О., який не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши захисника Михайлова Д.О., який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_1 дійсно не був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції.
Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. 
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за можливе розглянути дану справу за відсутності ОСОБА_1 .
В подальшому ОСОБА_1 самостійно було реалізовано його право на апеляційне оскарження судового рішення. Також йому було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був обмежений у передбачених ст.268 КУпАП правах, в тому числі і в правах бути присутнім під час апеляційного розгляду його скарги, заявляти клопотання та подавати докази.
Проте ОСОБА_1 , будучи повідомленим завчасно та належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, зазначеними вище правами не скористався, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надав. Клопотань про дослідження нових доказів не заявлялось. Тому передбачені ст.268 КУпАП права особи, на переконання апеляційного суду, не порушено.
Крім того, чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №600192 від 25.02.2026 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;
- долученому до вказаного протоколу акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння; огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;
- долученому до вказаного протоколу направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 25.02.2026 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
Перелічені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими у розумінні ст.251 КУпАП.
Разом із тим, відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Так, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначив, в чому, на його переконання, полягає незаконність та необґрунтованість прийнятої судом першої інстанції постанови, обмежившись твердженням, що після ознайомлення із матеріалами провадження ним та захисником апелянтом буде доповнено апеляційну скаргу.
На стадії апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення судом було забезпечено можливість ознайомлення із матеріалами провадження захисників Гайди Д.П. на підставі поданих ними заяв. Проте до початку апеляційного розгляду від адвоката Прасолова І.В. надійшла заява про припинення його повноважень як захисника ОСОБА_1 в рамках даної справи про адміністративне правопорушення.
Водночас безпосередньо від ОСОБА_1 заяв ані про ознайомлення з матеріалами провадження, ані про відкладення судового засідання до апеляційного суду не надходило. 
У свою чергу доповнення до своєї апеляційної скарги із зазначенням обґрунтування доводів про те, в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апелянт ОСОБА_1 до апеляційного суду також не подавав.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не мотивована та не містить переконливих аргументів, які би доводили, що дане провадження, було розглянуто необ`єктивно, обставини справи досліджено не у повному обсязі та судове рішення винесено з порушенням норм законодавства.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на положення ч.7 ст.294 КУпАП, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, для скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.
Водночас клопотання захисника ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі з посиланнями на підстави щодо проходження особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, військової служби, не може бути задоволено.
Положеннями ч.4 ст.277 КУпАП регламентовано можливість зупинення строків розгляду лише щодо справ про пов`язані з корупцією адміністративні правопорушення та у передбачених вказаною статтею випадках.
Натомість порядок зупинення розгляду та апеляційного перегляду передбачених ст.130 КУпАП справ про адміністративне правопорушення чинними нормами КУпАП не передбачено.
Застосування у даному випадку за аналогією закону положень ст.335 КПК, якими регламентовано порядок зупинення судового провадження у разі якщо обвинувачений, зокрема, був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на що посилається захисник у клопотанні про зупинення провадження по справі, апеляційний суд вважає неприпустимим.
Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що норми КПК до сфери національного законодавства про адміністративні правопорушення у розумінні ст.2 КУпАП не віднесено, а тому під час розгляду справ про адміністративне правопорушення та їх апеляційного перегляду норми кримінального процесуального права застосуванню не підлягають.
Відтак, вимоги захисника в цій частині є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.
Що стосується заявлених захисником вимог про застосування положень ст.69 КК за аналогією закону під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При цьому чинними нормами КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції статті, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної статті як обов`язкове.
Водночас апеляційний суд зауважує, що посилання захисника на можливість застосування ст.69 КК за аналогією закону суперечить положенням ч.4 ст.3 КК, відповідно до якої законодавцем чітко передбачено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Наведені апелянтом позитивні відомості, що характеризують особу ОСОБА_1 , також не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог в цій частині.
Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Більш того, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині невизначення останньому такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається захисник у поданому клопотанні.
З огляду на вищезазначене, накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено. 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 березня 2026 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя         О.С. Гончар