Справа № 560/9870/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

17 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом фермерського господарства "Родовіт" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
Фермерське господарство "Родовіт" звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 05.06.2025 № 0121172408;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 05.06.2025 № 0121202408;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 05.06.2025 № 0121232408.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки прийняті на підставі помилкових висновків контролюючого органу. Сплата орендної плати фермерським господарством "Родовіт" (як юридичною особою) за земельні ділянки, які передані на умовах оренди його засновнику, не є доходом фізичної особи, а тому, відсутні підстави для нарахування та сплати сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору із сплаченої орендної плати.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що в періоді, що перевірявся, фермерське господарство "Родовіт" у своїй діяльності використовувало земельні ділянки, що орендувалися одним із засновників фермерського господарства ОСОБА_1 (орендар) відповідно до договорів оренди земельних ділянок. При цьому, ОСОБА_1 не оформлював передачу земельних ділянок фермерському господарству "Родовіт" як землекористувачу (орендарю). Тобто незважаючи на умови договорів, в охопленому перевіркою періоді платником орендної плати виступало фермерське господарство "Родовіт". Це свідчить про те, що сплачені суми орендної плати за фізичну особу є доходами такої фізичної особи, а фермерське господарство "Родовіт" виступає податковим агентом і мало б відобразити та оподаткувати вказані доходи податком на доходи фізичних осіб та військовим збором відповідно до норм Податкового кодексу України (далі - ПК України).
До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що контролюючий орган безпідставно не врахував положення ст. ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 973-IV), згідно з якими після укладення фізичною особою - засновником фермерського господарства договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та після проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась для ведення фермерського господарства.
До суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що земельні ділянки перебувають у фактичному користуванні фермерського господарства "Родовіт". Проте, орендар земельних ділянок - ОСОБА_1 , який не оформив належним чином передачу земельних ділянок фермерському господарству як землекористувачу. Таким чином, оскільки орендарем земельної ділянки є фізична особа ОСОБА_1 , то саме на нього відповідно до пункту 288.2 статті 288 ПК України покладено обов`язок щодо сплати орендної плати згідно з договором оренди землі. Позивач, сплативши суми орендної плати за фізичну особу, які стали доходами останньої, виступив податковим агентом і мав відобразити та оподаткувати вказані доходи податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
До суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що оскільки обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками, взятими в оренду, покладено на фізичну особу - ОСОБА_1 , то сплачені за нього суми орендної плати, є його доходами. Фактично, позивач виступив податковим агентом і мав оподаткувати вказані доходи податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою від 13.06.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою від 30.06.2025 суд заяву Головного управління ДПС у Хмельницькій області про розгляд справи №560/9870/25 за правилами загального позовного провадження або в судовому засіданні з викликом сторін залишив без задоволення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фермерське господарство "Родовіт" є юридичною особою (ідентифікаційний код - 39953894). Державну реєстрацію юридичної особи проведено 17.08.2015. Засновниками господарства є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Видами діяльності за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11, основний); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (01.13); вирощування інших однорічних і дворічних культур (01.19); вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників (01.25); розведення свиней (01.46); змішане сільське господарство (01.50); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21); оптова торгівля фруктами й овочами (46.31); оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (46.32); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням (46.61); надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування (77.31); надання в оренду інших машин, устаткування та товарів н. в. і. у. (77.39); вантажний автомобільний транспорт (49.41); складське господарство (52.10); транспортне оброблення вантажів (52.24); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (52.29); надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (77.11); надання в оренду вантажних автомобілів (77.12).
Фермерське господарство "Родовіт" у своїй діяльності використовує 11 земельних ділянок загальною площею 504,4700 га, а саме земельні ділянки:
1) площею 20,7086 га, кадастровий номер 6823087000:11:002:0002, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Ялинівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
2) площею 56,3885 га, кадастровий номер 6823087000:07:008:0033, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Ялинівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
3) площею 81,3927 га, кадастровий номер 6823087000:09:005:0010, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Ялинівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
4) площею 15,3900 га, кадастровий номер 6823087000:08:006:0001, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Ялинівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
5) площею 39,1803 га, кадастровий номер 6823087000:11:015:0001, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Ялинівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
6) площею 60,2228 га, кадастровий номер 6823080400:07:001:0001, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Голенищівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
7) площею 53,2022 га, кадастровий номер 6823080400:09:018:0001, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Голенищівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
8) площею 66,5750 га, кадастровий номер 6823080400:09:005:0002, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Голенищівська сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
9) площею 49,1471 га, кадастровий номер 6823082400:04:019:0002, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Грушковецька сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
10) площею 28,7471 га, кадастровий номер 6823082400:03:009:0001, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Грушковецька сільська рада (договір оренди від 20.04.2015);
11) площею 33,5117 га, кадастровий номер 6823082400:04:013:0031, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Летичівський р-н, Грушковецька сільська рада (договір оренди від 20.04.2015).
Земельні ділянки надані Головним управлінням Держземагентства у Хмельницькій області громадянину України ОСОБА_1 в строкове платне користування (оренду) за договорами оренди земельних ділянок.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договорів оренди земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельних ділянок - 01.02. - для ведення фермерського господарства.
Речове право зареєстровано, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області провело документальну позапланову невиїзну перевірку фермерського господарства "Родовіт" за період діяльності з 01.10.2018 по 31.12.2024 з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору.
За результатами проведення позапланової невиїзної перевірки фермерського господарства "Родовіт" контролюючим органом встановлено порушення, які викладені в акті від 09.05.2025 №8535/22-01-24-08/39953894 (далі - акт перевірки), а саме:
- абз. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України №2756-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями, та п.3.1-3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (у редакції до 31.12.2020), п. 4 розд. IV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (у редакції з 01.01.2021), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13 січня 2015 року №4 – у звітності за І квартал 2019 року, ІІ квартал 2019 року, ІІ квартал 2020 року, ІІІ квартал 2020 року, ІІ квартал 2021 року, ІІ квартал 2022 року, І квартал 2023 року, І квартал 2024 року, виявлено порушення в частині не відображення інформації про виплачений дохід фізичній особі ( ОСОБА_1 ) з ознакою доходу "127" (інші доходи) у формі сплати фермерським господарством орендної плати за таку фізособу. Такі доходи оподатковуються податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Такі недостовірні відомості призвели до зменшення податкових зобов`язань платника податку;
- п.171.2 ст. 171, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІV (із змінами та доповненнями): платником, як податковим агентом, не нараховано, не перераховано до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб з виплаченого доходу фізичній особі ОСОБА_1 (у формі сплати фермерським господарством орендної плати за таку фізособу в сумі 1745884,40 грн.) всього у сумі 390384,09 грн., в тому числі за січень 2019 року у сумі 2236,02 грн, за червень 2019 року у сумі 22360,25 грн., травень 2020 року у сумі 9391,30 грн., червень 2020 року у сумі 11180,12 грн., липень 2020 року у сумі 51831,30 грн., травень 2021 року у сумі 72422,86 грн., квітень 2022 року у сумі 72422,86 грн., березень 2023 року у сумі 72422,86 грн., березень 2024 року у сумі 76116,52 грн;
- п.171.2 ст. 171, п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.2, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІV (із змінами та доповненнями): платником, як податковим агентом, не нараховано, не перераховано до бюджету військовий збір з виплаченого доходу фізичній особі ОСОБА_1 (у формі сплати фермерським господарством орендної плати за таку фізособу в сумі 1745884,40 грн.) всього у сумі 32532,02 грн., в тому числі за січень 2019 року у сумі 186,34 грн., червень 2019 року у сумі 1863,35 грн., травень 2020 року 782,61 грн., червень 2020 року 931,68 грн., липень 2020 року у сумі 4319,28 грн., травень 2021 року у сумі 6035,24 грн., квітень 2022 року у сумі 6035,24 грн., березень 2023 року у сумі 6035,24 грн., березень 2024 року у сумі 6343,04 грн.
Фермерське господарство "Родовіт" подало до Головного управління ДПС у Хмельницькій області за вих. № 01/19-05/25 від 19.05.2025 заперечення на акт перевірки, яке розглянуто відповідачем та надано платнику відповідь № 8214/6/22-01-24-08-13 від 30.05.2025, в якій висновки акту перевірки залишено без змін.
Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області за результатами перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:
- 05.06.2025 № 0121172408, яким за порушення п. 171.2 ст. 171, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України (платником, як податковим агентом, не нараховано, не перераховано до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб з виплаченого доходу фізичній особі ОСОБА_1 (у формі сплати фермерським господарством орендної плати за таку фізичну особу в сумі 1745884,40 грн.) у сумі 390384,09 грн), збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 554582,77 грн (390384,09 грн - за податковим зобов`язанням, 25178,20 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 138420,48 грн - пеня);
- від 05.06.2025 № 0121202408, яким за порушення п. 171.2 ст. 171, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, пп. 1.2, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 розділу XX ПК України (платником, як податковим агентом, не нараховано, не перераховано до бюджету військовий збір з виплаченого доходу фізичній особі ОСОБА_1 (у формі сплати фермерським господарством орендної плати за таку фізичну особу в сумі 1745884,40 грн.) у сумі 32532,02 грн), збільшено суму грошового зобов`язання, а саме донараховано військовий збір на загальну суму 46224,48 грн (32532,02 грн - за податковим зобов`язанням, 2098,18 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 11594,28 грн - пеня);
- від 05.06.2025 № 0121232408, яким за порушення абзацу «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV ПК України та п.3.1-3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (у редакції до 31.12.2020), п. 4 розділу IV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (у редакції з 01.01.2021), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 № 4 (додатки форми №4 ДФ до розрахунку «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору» подано з порушеннями в частині не відображення інформації про виплачений дохід фізичній особі ( ОСОБА_1 ) з ознакою доходу «127» (інші доходи) у формі сплати фермерським господарством орендної плати за таку фізособу; такі доходи оподатковуються податком на доходи фізичних осіб та військовим збором; такі недостовірні відомості призвели до зменшення податкових зобов`язань платника податку), застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020 грн.
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 05.06.2025 № 0121172408, від 05.06.2025 № 0121202408 та від 05.06.2025 № 0121232408 протиправними, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Підпунктом 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.
Платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди (пункт 269.1 статті 269 ПК України).
Відповідно до пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком: 270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено (пункт 271.1 статті 271 ПК України).
Згідно з пунктом 271.2 статті 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пунктом 274.1 статті 274 ПК України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) (пункт 274.2 статті 274 ПК України).
Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку (пункт 286.5 статті 286 ПК України).
Нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня (пункт 287.2 статті 287 ПК України).
Згідно з пунктом 287.5 статті 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 287.10 статті 287 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Таким чином, платниками податку є власники земельних ділянок, або землекористувачі, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно зі статтею 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Порядок адміністрування податку на доходи фізичних осіб врегульований розділом IV ПК України.
Пунктом 168.1 статті 168 ПК України установлено такий порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом:
168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
168.1.3. Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.
168.1.4. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).
168.1.5. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
За результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновок, що сплачені позивачем суми орендної плати за земельні ділянки, надані у користування засновнику фермерського господарства "Родовіт", є доходами такої фізичної особи, а фермерське господарство "Родовіт" виступає податковим агентом і мало б відобразити та оподаткувати вказані доходи податком на доходи фізичних осіб та військовим збором відповідно до норм ПК України.
Вирішуючи питання щодо правомірності цих висновків, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Згідно зі статтею 4 Закону № 973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.
Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону.
Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство (частина 1статті 5 Закону № 973-IV).
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Статтею 8 Закону № 973-IV встановлено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Таким чином, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації такого фермерського господарства.
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 14 Закону № 973-IV фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право самостійно господарювати на землі.
Відповідно до статті 19 Закону № 973-IV до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
Отже, користування фермерським господарством земельною ділянкою, що передана до складу його майна засновником - фізичною особою, дає підстави визнати його землекористувачем відповідно до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
Як встановив суд, державну реєстрацію юридичної особи - фермерського господарства "Родовіт" проведено 17.08.2015. Одним з його засновників є ОСОБА_1 .
З метою створення фермерського господарства, між Головним управлінням Держземагентства у Хмельницькій області та ОСОБА_1 укладено договори оренди земельних ділянок від 20.04.2015. Зокрема, за змістом пунктів 5.1, 5.2 договорів оренди, земельні ділянки (з цільовим призначенням 01.02. - для ведення фермерського господарства) передаються в оренду для ведення фермерського господарства. 
При цьому, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладений у пунктах 48 - 51 постанови від 23.06.2020 у справі №922/989/18, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.
Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки від використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.
Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17.
За аналізом положень статей 1, 5, 7, 8 Закону № 973-IV Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства (пункт 53 постанови від 23.06.2020 у справі № 922/989/18).
Практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря та переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/29/17-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі № 628/776/18).
Велика Палата Верховного Суду (пункт 61 постанови від 23.06.2020 у справі № 922/989/18) дійшла висновку, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц зазначається, що фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.
Аналогічні тези містяться також у постановах від 22.02.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 628/778/18, від 01.10.2019 у справі № 922/538/19 та інших.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц зробила висновок, що після державної реєстрації фермерського господарства у правовідносинах користування земельними ділянками, наданими на підставі Закону № 973-IV, відбувається фактична заміна орендаря, й обов`язки користувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації (пункт 41).
В цій постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок й про те, що для фактичної заміни орендаря та переходу обов`язків користувача земельної ділянки до фермерського господарства має значення факт державної реєстрації останнього, а не внесення земельних ділянок до його статутного капіталу (пункт 42).
Отже, з моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 (провадження № 12-205гс19).
Тобто усталена практика Великої Палати Верховного Суду пов`язує момент набуття фермерським господарством прав та обов`язків орендаря земельної ділянки саме з моментом державної реєстрації фермерського господарства. Після такої реєстрації відбувається фактична заміна орендаря і саме з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.
У пунктах 6.22 та 6.23 постанови від 30.06.2020 у справі №927/79/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що нормами Закону № 973-IV запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі. В цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, а здійснюється встановлений нормами перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону № 973-IV та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод.
Такі ж підходи щодо застосування норм матеріального права демонструє й Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, в свої постановах від 13.09.2022 у справі №921/112/21, від 05.09.2023 у справі №924/687/22, від 09.04.2024 у cправі №925/1331/22, а також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах від 06.12.2023 у справі №685/487/22, від 13.09.2023 у справі № 388/1201/22, від 19.09.2024 у справі №320/6885/23.
Отже, в силу наведених підходів, в разі створення фермерського господарства саме останнє виступає суб`єктом взаємовідносин щодо оренди, а тому, за логікою таких висновків саме воно має й нести обов`язки щодо сплати відповідної орендної плати. В інакшому випадку виникає дисонанс, коли всі права та обов`язки щодо відповідної земельної ділянки правомочне реалізовувати фермерське господарство, однак, орендну плату вносить засновник цього господарства.
Зважаючи на викладене, віднесення контролюючим органом сплати орендної плати фермерським господарством орендодавцю до доходу засновника фермерського господарства не узгоджується з нормами ПК України та усталеною практикою Верховного Суду.
Таким чином, оскільки сплачена орендна плата за земельні ділянки фермерським господарством орендодавцю не може вважатися доходом особи, якій були передані ці земельні ділянки у користування, то і фермерське господарство не може в цьому випадку виступати податковим агентом щодо сплати ПДФО та військового збору.
Щодо доводів відповідача про відсутність належного оформлення права користування земельною ділянкою позивачем, то суд вважає їх безпідставними з урахуванням такого.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто реєстрація будь-якого речового права лише підтверджує (засвідчує) право використання певного майна, а не надає правомочності щодо його використання як такого.
Внесення права користування до реєстру речових прав не є визначальним за цих правовідносин. 
Фізична особа, яка отримала у власність «для ведення фермерського господарства» земельні ділянки здійснює діяльність на цих землях не особисто, а через створену ним юридичну особу - фермерське господарство. Такий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 520/4343/25.
Відповідач у справі не спростував фактичне (безпосереднє) використання земельних ділянок саме фермерським господарством "Родовіт", яким сплачено необхідні податкові платежі.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржені податкові повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Хмельницькій області діяло всупереч пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто, не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Таким чином, наявні підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 05.06.2025 № 0121172408, від 05.06.2025 № 0121202408 та від 05.06.2025 № 0121232408.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає та враховує таке.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 7214,73 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 40000,00 грн.
У відзиві та в запереченнях на відповідь на відзив, відповідач зазначає, що заявлена до стягнення сума є необґрунтовано неспівмірною, оскільки вирішення даної категорії справ не потребує дороговартісних витрат на правничу допомогу.
Щодо цього суд зазначає та враховує таке.
Згідно з частинами 1 - 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.06.2025 № 15/2025; акт № 01-15/2025 від 02.07.2025 прийому-передачі наданих послуг; рахунок-фактуру № 01-15/2025 від 02.07.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ № 000359 від 14.05.2021; ордер на надання правничої допомоги серії ВХ № 1098643.
Докази наявності витрат на правову допомогу (оплати) не надано.
При цьому, відповідно до пункту 4.8 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.06.2025 № 15/2025 оплата гонорару клієнтом здійснюється на банківський рахунок адвокатського бюро протягом 5 робочих днів з моменту ухвалення судового рішення в адміністративній справі у разі, якщо здійснюється оплата юридичного супроводу адміністративної справи у суді.
Отже, стосовно вирішення питання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу позивач скористався своїм правом, визначеним частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне встановити позивачу строк для надання відповідної заяви та доказів про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу - 5 днів з дня ухвалення цього рішення.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов фермерського господарства "Родовіт" задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Хмельницькій області від 05.06.2025 № 0121172408, від 05.06.2025 № 0121202408 та від 05.06.2025 № 0121232408.
Стягнути на користь фермерського господарства "Родовіт" 7214 (сім тисяч двісті чотирнадцять) грн 73 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Встановити фермерському господарству "Родовіт" строк для надання відповідної заяви та доказів про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу - 5 днів з дня ухвалення цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Фермерське господарство "Родовіт" (вул. Івана Франка, буд. 33/2, с-ще Летичів, Хмельницька обл., 31500 , код ЄДРПОУ - 39953894) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 44070171) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк