Справа № 752/29272/25
Провадження № 2/752/1936/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

01.04.2026 року Голосіївський районний суд міста Києва 
у складі головуючого по справі судді - Мазур Ю.Ю.,
при секретарі - Бєляєвої К.Д.,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання.
В обґрунтування позову позивач вказувала, що 22.07.1989 виконком Київської міської ради народних депутатів ОСОБА_2 (чоловік позивача), з сім`єю з трьох чоловік, був виданий ордер № 1553, на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Розпорядженням голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 222 від 26.04.2016 змінено договір найму та переоформлено особовий рахунок з померлого чоловіка ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , яка родиною з чотирьох осіб, мешкаю в трикімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 42,1 кв.м. На теперішній час згідно витягу зх. Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Київ» від 06.11.2025 № 140022418, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 , як відповідальний наймач квартири, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в квартирі з 08.08.1989; донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в квартирі з 02.03.1999; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований в квартирі з 06.07.1993; онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована в квартирі з 15.01.2009. Позивач зауважує, що її син ОСОБА_2 не проживає, в житловому приміщенні в житловому приміщенні (квартирі) АДРЕСА_1 понад шість місяців, а саме з 2000 року, без поважних причин, про що складено засвідчену нотаріально заяву від 10.11.2025, зареєстрована в реєстрі за № 1216, 1217, 1218. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, участі, особистих речей в квартирі не має і взагалі він квартирою не цікавиться. 
Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на позивача. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
У березні 2026 відповідач подав заяву про визнання позову.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, справу розглянути без її участі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату ат місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить провести розгляд справи за його відсутності. 
Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Разом з цим, суд зауважує, що статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зокрема, згідно зі ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється вищевказаними органами на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 року.
Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі, тобто для зняття особи з реєстрації місця проживання, є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що має бути самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, усунення перешкоди у реалізації права власності шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування тієї особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).
Отже, дійшовши висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про зняття його з реєстраційного обліку місця проживання слід відмовити, оскільки це є неналежним способом захисту цивільного права, так як вирішення вказаного питання про зняття з реєстраційного обліку належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб і підставою для цього є відповідне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Виходячи з встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання, підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259, 265 ЦПК України, 
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . 
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Текст рішення виготовлений 16.04.2026.

Суддя:           Ю.Ю. Мазур