ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2026 р. Справа№ 910/1944/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Коробенка Г.П. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 26.05.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційні скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» та Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 (повний текст складено 03.06.2025)
у справі № 910/1944/25 (суддя Т.П. Капцова)
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 
до Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» 
про стягнення 3 701 601,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 054 263,58 грн. за поставлену у січні та лютому 2022 року (з яких 870 663,69 грн. за січень 2022 року (178 634 кВт/год), а 1 183 599,89 грн. за лютий 2022 року (220 712 кВт/год)) , але неоплачену електричну енергію, а також нарахованих за невиконання вказаного обов`язку 15 % річних в сумі 869 046,62 грн. та інфляційних втрат в сумі 778 291,22 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що, з огляду на відсутність у відповідача договору на постачання електроенергії з іншим постачальником, в силу положень чинного законодавства відповідача було віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» (позивач), а відтак між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який (договір) діяв до укладення відповідачем договору на постачання електроенергії з іншим постачальником, що свідчить про те, що відповідач має обов`язок оплатити спожиту у спірний період електричну енергію саме відповідачу.
Відповідач, серед іншого, визнав обсяг спожитої електричної енергії у січні 2022 року, проте заперечив проти нарахувань за лютий 2022 року , пославшись на те, що у цьому місяці мав іншого електропостачальника, а саме 10.02.2025 він уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток» договір № 1ЕЕ про постачання електричної енергії, на виконання якого відповідачу у період з 10.02.2022 по 28.02.2022 включно було поставлено електричну енергію в обсязі 194 436 кВт/год. Вказане, за твердженням відповідача, свідчить про те, що у період з 01.02.2022 по 09.02.2022 він фізично не міг спожити електричну енергію в обсязі, який є більшим за спожитий за січень місяць.
Також, посилаючись на те, що він є бюджетною неприбутковою установою, діяльність якої насамперед спрямована на надання медичної допомоги населенню, а з 2022 року в повній мірі військовослужбовцям Збройних Сил України, враховуючи й те, що укладення договору із постачальником «останньої надії» є вимушеною дією з огляду на розірвання договору попереднім постачальником, а також необхідність проведення процедури публічної закупівлі, що є обов`язковою процедурою з огляду на статус відповідача як бюджетної установи, відповідач зазначає, що сплата нарахованих позивачем санкцій завдасть шкоди державному бюджету України, призведе до дефіциту фінансування відповідача, що матиме наслідком невиплату заробітної плати та неможливість придбання ліків для осіб, що проходять лікування у відповідача, у зв`язку з чим, враховуючи також відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок прострочення відповідача, відповідач просив зменшити розмір інфляційних втрат та 15% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість в розмірі 2 054 263,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 775 495,01 грн., 15% річних в розмірі 01,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 44 385,67 грн., в іншій частині позову відмовлено.
При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у спірний період позивач постачав відповідачу електричну енергію як постачальник «останньої надії», з огляду на що спожиті відповідачем у спірний період обсяги електроенергії він має оплатити саме позивачу, а позивач має право на стягнення як вартості вказаної електричної енергії, так і нарахованих за прострочення виконання обов`язку по її оплаті, 15 % річних та інфляційних втрат.
Водночас суд першої інстанції:
- встановивши, що при розрахунку інфляційних втрат позивач припустився арифметичних помилок задовольнив вказані позовні вимоги за розрахунком суду в сумі 775 495,01 грн.;
- визнав, що розраховані позивачем суми 15% річних є арифметично правильними. 
- врахувавши, що:
1) борг відповідача виник у 2022 році, натомість із позовною заявою позивач звернувся до суду у 2025 році, внаслідок чого сума процентів річних, розмір яких є збільшеним порівняно із загальним розміром, встановленим ст. 625 ЦК України, значно збільшилася; 
2) відповідач є неприбутковою установою (є провідною науковою та лікувально-профілактичною установою в Україні в галузі хірургії серця і магістральних судин, яка визначає стратегічні напрями діагностики, лікування, підвищення кваліфікації, методичної і наукової роботи з проблем серцево-судинної хірургії), яка використовує доходи виключно для фінансування видатків на своє утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності;
3) матеріли справи не містять доказів завдання позивачу збитків внаслідок прострочення саме відповідача, компенсаційний характер неустойки, дискрецію суду для вирішення питання щодо зменшення неустойки і розміру, до якого вона має бути зменшена, 
дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру належних до стягнення з відповідача процентів річних до 1 гривні.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, 19.06.2025 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25, в частині зменшення 15% річних до 1 грн. та стягнути з Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Національної академії медичних наук України» на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 15% річних у розмірі 869 046,62 грн.
У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, прийнятим при не з`ясуванні судом належним чином обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому суд дійшов до неправильного та необґрунтованого висновку про зменшення 15% річних.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на те, що судом першої інстанції при зверненні розміру 15 % річних не було враховано:
- набуття ДПЗД «Укрінтеренерго» статусу «Дефолтний», що унеможливлює стале функціонування постачальника «останньої надії»;
- наявність величезної кількості виконавчих проваджень, у яких позивач є боржником, та арештів рахунків ;
- наявність великого податкового боргу у ДПЗД «Укрінтеренерго», що є серйозною загрозою як для самого позивача, так і для бюджетної системи України в умовах воєнного стану;
- ДПЗД «Укрінтеренерго» включене до Переліку підприємств критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період ще з 2022 року ;
- положення Указу Президента України від 07.11.2023 № 737/2023, яким було уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 07.11.2023 року «Щодо додаткових заходів із посилення стійкості функціонування енергетичної системи та підготовки національної економіки до роботи в осінньо-зимовий період 2023/24 року»;
- ДПЗД «Укрінтеренерго» є державним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства економіки України, а тому завдання збитків постачальнику «останньої надії» призвело в свою чергу до завдання збитків Державі;
- ДПЗД «Укрінтеренерго» виконує спеціальні обов`язки, а саме виконання функцій постачальника «останньої надії» на період з 1 січня 2019 року до 31 грудня 2025 року на всій території України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і є єдиним постачальником «останньої надії» на всій території України;
- що невчасні розрахунки за електричну енергію споживачів постачальника «останньої надії» унеможливлюють своєчасну оплату позивачем купованої електроенергії, послуг операторів системи розподілу та системи передачі, оплату позивачем податків, заробітної плати працівникам та інших обов`язкових платежів, що, в свою чергу, веде до накладання на підприємство штрафних санкцій, відкриття судових справ підприємствами, установами та організаціями, перед якими ДПЗД «Укрінтеренерго» не може виконати своєчасно договірні зобов`язання та збільшення податкового боргу;
- відповідно до статті 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 справа № 910/1944/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/1944/25 призначено до розгляду на 15.07.2025 об 11:30 год. витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1944/25.

Окрім цього, не погоджуючись із вказаним рішенням, 20.06.2025 Державна установа «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 частково, а саме: в частині стягнення з Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» заборгованості в розмірі 2 054 263,38 грн., інфляційних втрат в розмірі 775 495,01 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 44 385,67 грн. 
У апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а у обґрунтування вимог апеляційної скарги - послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
- під час розгляд справи в суді першої інстанції він просив звернути увагу на те, що позивач протирічить своєму твердженню про спожитий обсяг електроенергії відповідачем за розрахунковий період лютий 2022 року в обсязі споживання 220 712 кВт/год, оскільки такий обсяг споживання за дев`ять днів лютого 2022 року не може перебільшувати обсяг споживання відповідачем електроенергії за цілий січень 2022 року - 178 634 кВт/год.;
- якщо додати обсяги споживання відповідачем за лютий 2022 року 194 436 кВт/год (були поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток» у період з 10.02.2022 по 28.02.2022) та визначені позивачем 220 712 кВт/год, то виходить, що у лютому 2022 року відповідач загалом спожив 415 148 кВт/год. В свою чергу таких об`єм споживання є технічно неможливим;
- в суді першої інстанції відповідач звертався до ПП «ДТЕК Київські електромережі» (оператор системи розподілу) для отримання інформації щодо обсягів використання відповідачем електроенергії за період січень-березень 2022 року та інформації щодо постачальників відповідачу електроенергії в цей період, проте відповіді не отримав, з огляду на що просив залучити вказану особу для участі у справі як третю особу, проте суд першої інстанції у задоволенні вказаного клопотання відмовив. Водночас відмова у задоволенні вказаного клопотання не надала відповідачу змоги підтвердити позицію, обґрунтовану раніше наданими доказами.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.06.2025 апеляційна скарга Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» у справі № 910/1944/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» у справі № 910/1944/25; апеляційні скарги Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» та Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» об`єднано в одне провадження для спільного розгляду у справі № 910/1944/25; справу № 910/1944/25 призначено до розгляду на раніше визначені дату та час 15.07.2025 об 11:30 год.
26.06.2025 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
03.07.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач проти задоволення вказаної скарги заперечив, пославшись на те, що відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та винесене Господарським судом міста Києва рішення від 02.06.2025 року у справі № 910/1944/25 в частині стягнення оплати за спожиту електричну енергію за січень-лютий 2022 року в сумі 2 054 263,58 грн. та нарахованих інфляційних втрат в сумі 778 291,22 грн.
08.07.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив, пославшись на те, що суду першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність правових підстав для зменшення розміру 15 % річних до 1 грн.
14.07.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи, у якому заявник просить призначити у справі № 910/3565/24 судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:
1. Чи міг становити спожитий Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» обсяг поставленої Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» електроенергії за період з 01.02.2022 по 09.02.2022 - 220 712 кВт/год у порівнянні з показниками споживання Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» електроенергії за попередні і наступні періоди, на підставі визначених обсягів оператором системи розподілу?
2. Чи могло бути постачання Державній установі «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» електричної енергії за період з 10.02.2022 по 28.02.2022 в обсязі 194 436 кВт/год іншим постачальником ніж Товариство з обмеженою відповідальністю «Паверсток» ні підставі даних оператора системи розподілу?
3. Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» розмір заборгованості на поставлену Державній установі «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» електроенергію за розрахунковий період - лютий 2022 року?
Також у вказаному клопотанні відповідач просить доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, який знаходиться за адресою: 03057, м. Київ, вул. Бродських Сім`ї, буд. 6.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2026 розгляд апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» та Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 відкладено на 31.07.2025 о 12:00 год., учасникам справи запропоновано надати письмові пояснення щодо клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи.
24.07.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі № 910/1944/25, у яких заявник просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, пославшись на те, що:
- жодних належних та достатніх обґрунтувань, щодо необхідності проведення саме цієї експертизи, яка входить до підвиду «Експертиза документів про економічну діяльність підприємств й організацій» - позивачем не було надано;
- позивач не був позбавлений права самостійно звернутися до експерта з метою отримання висновку експерта, який як передбачено положеннями п. 6 ст. 101 ГПК України має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду;
- позивачем не доведено наявності сукупності умов, визначених ст. 99 ГПК України, необхідних для призначення у справі судової економічної експертизи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 № 09.1-08/1755/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1944/25 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці у період з 28.07.2025 по 01.08.2025 включно.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.07.2025 справа № 910/1944/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Іоннікова І.А., Хрипун О.О.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 № 09.1-08/1804/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1944/25 у зв`язку з участю судді Іоннікової І.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у навчанні з 29.07.2025 по 31.07.2025.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.07.2025 справа № 910/1944/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Коробенко Г.П., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2026 справу № 910/1944/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Коробенко Г.П., Хрипун О.О.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 31.07.2025 о 12:00 год. 
30.07.2025 до суду від відповідача надійшли пояснення на заперечення позивача про призначення судової економічної експертизи, в яких заявник зауважив на тому, що основною підставою для призначення судової економічної експертизи є наявність у матеріалах справи документів, що підтверджують розбіжність у обсягах електричної енергії за даними позивача та відповідача. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025:
- частково задоволено клопотання Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» про призначення судової експертизи та призначено судову експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;
- на вирішення експертизи поставлено наступні питання:
1) Який обсяг та вартість спожитої Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» у лютому 2022 року електричної енергії постачальником якої є Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» як постачальник «останньої надії»?
2) В якому розмірі підтверджується заборгованість Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» зі сплати за поставлену у лютому 2022 року Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» як постачальником «останньої надії» електричну енергію?;
- провадження у справі зупинене до проведення експертизи та отримання висновку експертів.
04.09.2025 до суду надійшли листи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вих. № 17532/14058-4-25/71 від 21.08.2025 до якого додано клопотання експерта № 7074/25-71 від 21.08.2025 та матеріали господарського справи № 910/1944/25.
У клопотанні №7074/25-71 від 21.08.2025 експерт просить надати матеріали, необхідні для проведення експертизи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/1944/25, розгляд клопотання судового експерта призначено до розгляду у судовому засіданні на 17.09.2025 о 09:50 год., учасників справи зобов`язано надати суду у строк до 17.09.2025 необхідні документи, зазначені в клопотанні експерта.
16.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, яке обґрунтоване відсутністю у відповідача вказаних в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 відомостей та документів, а відтак, необхідністю їх отримання, що потребує додаткового часу. До вказаного клопотання відповідачем доконані копії листа відповідача № 04-34/3670 від 12.09.2025
З огляду на вказане, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 розгляд клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7074/25-71 від 21.08.2025 про надання додаткових документів відкладено на 21.10.2025 о 09:30 год. 
21.10.2025 до суду від відповідача надійшла заява про відкликання клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке обґрунтоване тим, що відпала необхідність призначення судової експертизи, оскільки питання, які ставились на вирішення експерту, вирішені позивачем та НКРЕКП. До вказаної заяви відповідачем додані копії листів позивача № 44/10-3333/ПОН від 25.09.2025, № 44/10-3464/ПОН від 15.10.2025 та листа НКРЕКП № 3856 від 17.09.2025).
В судовому засіданні 21.10.2025 представник позивача повідомив, що не отримував копію заяви відповідача про відкликання клопотання про призначення судової економічної експертизи.
З огляду на вказане, для надання позивачу можливості висловити правову позицію щодо заяви відповідача про відкликання клопотання про призначення судової економічної експертизи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у розгляді клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7074/25-71 від 21.08.2025 у справі №910/1944/25 оголошено перерву до 11.11.2025 о 10:00 год. 
10.11.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці 11.11.2025 судове засідання у призначений час не відбулось, з огляду на що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 розгляд клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7074/25-71 від 21.08.2025 про надання додаткових документів у справі № 910/1944/25 призначено на 10.12.2025 о 12:40 год. 
В судовому засіданні 10.12.2025:
- представник відповідача повідомив про те, що відповідач звернувся до позивача з пропозицією щодо укладення мирової угоди, проте останній відмовився від її укладення. Представник позивача проти вказаної інформації не заперечив;
- представник відповідача зазначив про те, що, враховуючи відмову позивача від укладення мирової угоди, він підтверджує необхідність проведення експертизи, а також ним надаються документи, необхідні для проведення експертизи та надав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи до якого до додані додаткові документи, а також надав суду копії листа-пропозиції щодо укладення мирової угоди №04-34/4297 від 30.10.2025, листа позивача № 44/22-2173 від 06.11.2025 та фіскального чека від 30.10.2025.
До клопотання відповідача про доручення додаткових документів до матеріалів справи додані копії:
- платіжного доручення № 294 від 18.03.2022;
- виписки з банківського рахунку відповідача за 21.03.2022;
- меморіального ордеру № 6-авт за березень 2022 р. Накопичувальна відомість за розрахунками з кредиторами;
- акту звірення розрахунків дебіторська і кредиторська заборгованість з січня по грудень 2022 року;
- листа позивача № 04-34/3670 від 12.09.2025;
- листів ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» б/н з додатками, № 31595/0/01/5 від 14.07.2025;
- листа НКРЕКП №3856 від 17.09.2025;
- листів позивача № 44/10-333/ПОН від 25.09.2025 та № 44/10-3464/ПОН від 15.10.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відмовлено у задоволенні заяви Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» про відкликання клопотання про призначення судової економічної експертизи, зупинено провадження у справі №910/1944/25 до проведення експертизи, призначеної ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 у справі №910/1944/25, та отримання висновку експертів, матеріали справи надіслано до Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз: 03680, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 6.
20.01.2026 до суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вих. № 350/22523-4-25/71 від 12.01.2026, в якому повідомлено про те, що:
- до КНДІСЕ надійшла ухвала від 31.07.2025 про призначення судової економічної експертизи у господарській справі № 910/1944/25 (зареєстровано наглядове провадження № 10554/25-71);
- у зв`язку зі значною поточною завантаженістю фахівців КНДІСЕ з економічного напрямку, виконанням експертиз різної категорії складності, провести призначену експертизу у визначені законодавством строки не вбачається можливим. Таким чином зазначена експертиза не може бути виконана у строк до 90 календарних днів.
З огляду на вказані обставини, КНДІСЕ просить погодити більш розумний строк проведення експертизи, тобто понад 90 календарних днів, а також зазначає про те, що, якщо протягом 30 календарних днів відповідь не буде отримана, запропонований строк буде вважатися погодженим, а у разі незгоди із запропонованим строком, матеріали будуть повернуті без виконання.
У період з 19.01.2026 по 06.02.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала на лікарняному.
Листом № 09.1-18/76/26 від 11.02.2026 Північний апеляційний господарський суд погодив проведення експертизи, призначеної ухвалою від 31.07.2025 у справі №910/1944/25, у строк понад 90 календарних днів, а також зауважив на тому, що вказаний строк колегією суддів вже погоджено про що зазначено у п. 7 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 у справі №910/1944/25.
19.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду від КНДІСЕ надійшли матеріли справи № 910/1944/25 та лист від 11.03.2026 вих. № 4766/22523-4-25/70, в якому повідомлено про те, що:
- 15.01.2026 на адресу визначеного в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2025 про призначення судової економічної експертизи платника - Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» направлено рахунок № 123 від 14.01.2026 та два примірники договору № 63/01-26 для здійснення попередньої оплати вартості експертизи;
- станом на 09.03.2026 оплата за проведення судової економічної експертизи не здійснена, відтак, відповідно до вимог п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, ухвала від 31.07.2025 про проведення експертизи залишається без виконання, а надані матеріали повертаються до суду без проведення дослідження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/1944/25, розгляд апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» та Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 призначити на 14.04.2026 об 11:20 год. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 № 09.1-08/1168/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1944/25 у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. на лікарняному з 31.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 справа № 910/1944/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Коробенко Г.П., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 справу № 910/1944/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Коробенко Г.П., Спаських Н.М.), учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 14.04.2026 об 11:20 год. 
13.04.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/1944/25, яке обґрунтовано перебуванням представника відповідача в Західній Україні та і місці, де немає можливості підключення до мережі Інтернет.
14.04.2026 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній з урахуванням військової агресії російської федерації на території України та введенням воєнного стану в Україні, а також враховуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, просив судове засідання у справі № 910/1944/25 відкласти на іншу дату.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи № 910/1944/25 задоволено, розгляд апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 відкладено на 21.04.2026 о 12:30 год. 
21.04.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 910/1944/25, яке обґрунтовано тим, що ДПЗД «Укрінтеренерго» надіслало на адресу НКРЕКП лист № 44/10-923 від 13.04.2026 «Щодо врегулювання питань коригувань обсягів спожитої споживачами постачальника «останньої надії» електричної енергії в минулих періодах», зокрема щодо зняття обсягу -188 441 кВт*год та передачу скоригованих фактичних даних до платформи «Market Management System», спожитих Державною установою «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» в лютому 2022 році. У зв`язку з вказаним, з метою мирного та справедливого врегулювання спірних питань щодо обсягу спожитої електричної енергії відповідачем в лютому 2022 року позивач просив засідання у справі № 910/1944/25 відкласти на іншу дату.
В судовому засідання 21.04.2026 позивач та відповідач підтримали зазначене клопотання, просили відкласти розгляд справи № 910/1944/25 терміном на один місяць.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 клопотання позивача про відкладення розгляду справи № 910/1944/25 задоволено, розгляд апеляційних скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 відкладено на 26.05.2026 о 09:50 год.
26.05.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому заявник просить зупинити провадження у господарській справі № 910/1944/25.
У задоволенні вказаного клопотання колегією суддів відмовлено з підстав, які будуть викладені нижче.
Щодо наданих відповідачем додаткових доказів, слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
За змістом частин 4, 8 ст. 80 ГПК України, яка визначає загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/17343/20, судом касаційної інстанції, серед іншого, зазначено про наступне:
- системний аналіз ст.ст. 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (схожий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16);
- так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 916/2187/18 викладено висновок про те, що, подаючи відповідні докази, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що документи, які ним подані, датовані вереснем та груднем 2019 року, отже, вони не існували станом на дату винесення рішення судом першої інстанції, а також на дату прийняття ухвали апеляційним судом від 22.04.2019. Відтак, відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 80 та ч. 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції повинен був належним чином дослідити, чи міг відповідач подати такі докази до суду першої інстанції та чи не є це винятковим випадком, згідно з яким апеляційний господарський суд повинен був оцінити такі документи;
- враховуючи висновок щодо застосування норми ч. 3 ст. 269 ГПК України, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 916/2187/18, колегія суддів не може не погодитися з твердженням скаржника про те, що суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 11.11.2021 безпідставно відхилив клопотання позивача про прийняття до розгляду та дослідження нових доказів, долучених до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у цій справі, зокрема, протоколу огляду місця події від 12.07.2021, складеного старшим дізнавачем відділу дізнання Печерського УП ГУПН в м. Києві Трохимець А. О. в рамках кримінального провадження від 02.12.2020 № 12020105060001148, та доданих до зазначеного протоколу відеозаписів, які (докази) в розумінні ст. 391 ГПК України можуть підтверджувати триваючий характер правопорушення та з об`єктивних причин не могли бути надані позивачем до місцевого господарського суду з огляду на ухвалення ним рішення від 24.06.2021, тобто до проведення зазначеної процесуальної дії;
- натомість Верховний Суд зауважує, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України апеляційний суд вибірково прийняв до уваги доказ (лист Печерського УП ГУНП у м. Києві від 08.10.2021 № 867-173/125/52-2021, в якому зазначено про закриття 01.10.2021 кримінального провадження від 02.12.2020 № 12020105060001148), наданий відповідачем безпосередньо до апеляційного суду.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.
У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06 лютого 2001 року)
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
У пункті 7 розділу II рішення у справі «Мінак та інші проти України» ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, пункт 119 та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів», пункт 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пункти 17 - 18 рішення від 06.02.2021 у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).
Враховуючи правовий висновок щодо застосування норми ч. 3 ст. 269 ГПК України, викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №916/2187/18, а також:
- те, що учасниками судового процесу в суді апеляційної інстанції підтверджено, що на даний час проведено коригування обсягів електричної енергії поставленої позивачем як постачальником останньої надії;
- законодавчо визначений порядок такого коригування, який зумовив неможливість подати відповідні докази до суду першої інстанції. При цьому вказана процедура була відповідачем ініційована під час розгляду справи в суді першої інстанції (роздруківка звернення відповідача за № 700425064 від 20.03.2025) про що відповідач повідомив суд першої інстанції у клопотанні (а.с. 106-116 т. 2);
- те, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України),
колегія суддів дійшла до висновку про прийняття до розгляду всіх поданих учасниками судового процесу до суду апеляційної інстанції доказів, оскільки такі докази можуть підтвердити або спростувати правові позиції сторін та, відповідно, встановити наявність або відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.
Крім того, в судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з усним клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», зазначивши, що у задоволення аналогічного клопотання його було відмовлено в суді першої інстанції.
Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання не заперечив.
Колегія суддів не знайшла підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки позивачем не вказано, а колегією суддів не встановлено, яким чином рішення у цій справі може вплинути на права або обов`язки Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» щодо однієї із сторін. 
Станом на 26.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представники позивача та відповідача власні апеляційні скарги підтримали, проти задоволення апеляційних скарг один одного заперечили.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарги відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

Позивач здійснює діяльність на підставі ліцензії постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 1344 від 06.11.2018.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ, Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ на роздрібному ринку не допускається споживання використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.
Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (3.1.9. ПРРЕЕ).
Відповідно до п. 3.1.6. ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, за умови якщо споживач є стороною діючих договорів про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги (п. 67 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Постачальник «останньої надії» - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу (п. 66 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Частиною 2 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що визначення постачальника «останньої надії» здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р, зі змінами та доповненням, позивача визначено постачальником «останньої надії» з 01.01.2019 по 31.12.2026.
За даними Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській електромережі», на яке покладено функції адміністратора комерційного обліку, відповідача віднесено до споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2022, у зв`язку з чим між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (далі - Договір) (а.с. 11-14 т. 1).
Згідно з п. 1.1 Договору цей договір постачання є публічним договором приєднання споживача до цього Договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи цим Договором випадках. Цей Договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до цього Договору на умовах визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору (п. 1.1 Договору).
За умовами пунктів 2.1, 2.2 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція). Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.
Початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (п. 3.6 Договору).
Відповідно до п. 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком до цього Договору.
Згідно з п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Пунктом 5.10 Договору встановлено, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб (п. 13.1 Договору).
У розділі 4 комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», що є Додатком 1 до Договору (далі - Комерційна пропозиція) (а.с. 15-19 т. 1), визначено умови щодо способу (порядку) та строків оплати за постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Так, відповідно до пункту 4.1 розділу 4 Комерційної пропозиції споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОС).
Пунктом 4.2 Комерційної пропозиції передбачено, що остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі.
Згідно з п. 4.3 Комерційної пропозиції рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2. цієї Комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
Акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому споживач або постачальник залучають ОС для врегулювання спірного питання. У разі якщо сторони Договору не дійшли згоди у вирішенні суперечки, споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини. До усунення розбіжностей сторони Договору керуються даними, що зазначені в акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей. У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу акту купівлі-продажу у встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений (п. 4.4 Договору).
Згідно з п. 6.1 розділу 6 Комерційної пропозиції за внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даною Комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) Постачальника. Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим Договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого Договором на оплату рахунку. У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим Договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
На виконання Договору, на підставі звіту оператора системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі» щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» за січень, лютий 2022 року (а.с. 20-155, 164-241 т. 1) позивачем було складено
- рахунок № 000005493562/08/О01/27614 від 22.02.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії за січень 2022 року № 020136 від 31.01.2022 (а.с. 156-157 т. 1), у яких визначено обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 178 634 кВт*год, на суму 995 731,64 грн., які було направлено на електронну пошту відповідача 23.03.2022 (а.с. 158 т. 1);
- рахунок № 000005493562/08/О02/30657 від 26.04.2022 та акт купівлі-продажу електроенергії за лютий 2022 року № 023172 від 28.02.2022 (а.с. 161-162 т. 1) , у яких визначено обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 220 712 кВт*год, на суму 1 183 599,89 грн., які було направлено на електронну пошту відповідача 26.04.2022 (а.с, 163 т. 1).
При цьому, як зазначає позивач, сума переплати відповідача за спожиту електричну енергію в березні 2021 року в розмірі 125 067,95 грн., яка підтверджена рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі № 910/9934/21 (а.с. 159-160 т.1), була зарахована як часткова оплата за спожиту електричну енергію в січні 2022 року. Тому сума до сплати в січні 2022 року визначено позивачем в розмірі 870 663,69 грн.
Оскільки відповідач не оплатив спожиту в січні та лютому 2022 року електричну енергію позивач направив відповідачу на електронну пошту вимогу № 44/11-002753 від 15.06.2022 про сплату штрафних санкцій на суму 39 158,54 грн. та боргу за спожиту електроенергію на суму 2 054 263,58 грн. (а.с. 243-245 т. 1)
З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлену у січні, лютому 2022 року електричну енергію, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 2 054 263,58 грн. заборгованості, 778 291,22 грн. інфляційних втрат та 869 046,62 грн. 15% річних.
Правові позиції сторін детально викладені вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
За загальним правилом договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ч.ч. 2, 5 ст. 633 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частина 1 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає, що постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі:
1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника;
2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника;
3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам;
4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником;
5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Отже, законодавством України, зокрема положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, врегульовано відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Частинами 6, 8 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Постачальник «останньої надії здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Пунктом 6.2.3 ПРРЕЕ (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Сторонами не заперечується, що з 01.01.2022 позивач постачав відповідачу електроенергію як постачальник «останньої надії». 
Також сторонами не заперечується як обсяги поставленої в січні 2022 року позивачем відповідачу електричної енергії(178 634 кВт/год ), так і її вартість (995 731,64 грн.) та те, що, з огляду на наявність у відповідача перед позивачем переплати за спожиту електричну енергію в березні 2021 року в розмірі 125 067,95 грн., яка підтверджена рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі № 910/9934/21, вказана сума переплати зарахована як часткова оплата за спожиту електричну енергію в січні 2022 року, а тому за спожиту у січні 2022 року електричну енергію відповідач має сплатити 870 663,69 грн. (995 731,64-125 067,95). Доводів щодо незгоди з вказаним ані апеляційна скарга позивача, ані апеляційна скарга відповідача не містять.
Водночас у сторін під час розгляду справи в суді першої інстанції був наявний спір щодо обсягів поставленої позивачем як постачальником «останньої надії» відповідачу у лютому 2022 року електричної енергії.
Так, позивач зазначає, що з даних, які визначені оператором системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київській електромережі», позивачем як постачальником «останньої надії» відповідачу у лютому 2022 року поставлено електричної енергії в обсязі 220 712 кВт/год.
В свою чергу відповідач вважає вказані дані сумнівними так як з 10.02.2025 він уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Паверсток» договір № 1ЕЕ про постачання електричної енергії, на виконання якого відповідачу у період з 10.02.2022 по 28.02.2022 включно було поставлено електричну енергію в обсязі 194 436 кВт/год. Вказане, за твердженням відповідача, свідчить про те, що він у період з 01.02.2022 по 09.02.2022 фізично не міг спожити електричну енергію в обсязі, який є більшим за спожитий за січень місяць.
Для з`ясування питання щодо обсягів та вартості спожитої відповідачем у лютому 2022 року електричної енергії постачальником якої є позивач судом апеляційної інстанції було призначено експертизу, проте, з огляду на її неоплату, така експертизи проведена не була.
Водночас наданим відповідачем документами, зокрема листами ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» б/н з додатками, № 31595/0/01/5 від 14.07.2025, листом НКРЕКП №3856 від 17.09.2025 та листами позивача № 44/10-333/ПОН від 25.09.2025 та № 44/10-3464/ПОН від 15.10.2025 (а.с. 108-121 т. 3) підтверджено, що за лютий 2022 року проведено перерахунок обсягів споживання електричної енергії відповідачем за період дії договору з позивачем в розмірі 188 441 кВт/год в бік зменшення, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (оператор системи розподілу) скориговано та передано до платформи ММS фактичні погодинні дані за вищезазначений період по оператору «останньої надії», згідно з інформацією оператора системи розподілу фактичне споживання відповідачем у лютому 2022 року електричної енергії поставленої позивачем як постачальником останньої надії складає 32 271 кВт/год.
Тобто наявними у матеріалами справи доказами підтверджується, що фактичне споживання відповідачем у лютому 2022 року електричної енергії поставленої позивачем як постачальником останньої надії складає 32 271 кВт/год, а її вартість, відповідно, становить 173 057,89 грн. (32 271*4,46887 без ПДВ+ ПДВ 20%).
Як встановлено вище, 26.05.2026 до суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі, в якому заявник послався на те, що в іншій справі № 910/2597/23 мають преюдиційне значення для вирішення цього спору, оскільки саме після перерахунку НЕК «Укренерго» можливо буде точно встановити суму заборгованості відповідача за лютий місяць 2022 року.
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства. 
При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин;
Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. 
Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог. 
Колегією суддів при розгляді цієї справи № 910/1944/25 не встановлено неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, а відтак підстави для зупинення провадження відсутні.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 5.10 Договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної веб-сторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
У Комерційній пропозиції сторонами погоджено, що:
- споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. 
-у разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.
Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії состачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОС) (п. 4.1);
- остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі (п. 4.2);
- рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2. цієї Комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
У п. 16.2 Комерційної пропозиції визначено, що у випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони Договору використовують наступні адреси електронної пошти:
- постачальника - pon@uie.kiev.ua; pon2@uie.kiev.ua.
- споживача - зазначена на вебсайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб (офіційним листом, в довільній формі на адресу постачальника, телефонограмою), та/або надана постачальнику оператором системи розподілу (передачі). Такі документи вважаються направленими однією стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач направляв рахунки і акти на наступні електронні адреси відповідача: energ_amosov@ukr.net, lazorch@ukr.net, при цьому остання зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у графі інформація для здійснення зв`язку.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Яке встановлено вище, за умовами укладеного між позивачем та відповідачем Договору відповідач прийняв на себе обов`язок оплачувати поставлену позивачем електричну енергію, проте доказів виконання вказаного обов`язку матеріали справи не містять.
З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті електричної енергії на суму 1 043 721,58 грн. (870 663,69+173 057,89), а відтак, позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в сумі 1 043 721,58 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 15 % річних в сумі 869 046,62 грн. та інфляційних втрат в сумі 778 291,22 грн. слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п. 7.4 Комерційної пропозиції споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманої за Договором у січні та лютому 2022 року електричної енергії, позивач відповідно до положень ст. 625 ЦК України та Договору має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань інфляційні втрати та 15 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.
Водночас, з огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, перерахунку підлягають 15 % річних та інфляційні втрати.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що:
- розраховані позивачем суми 15% річних в розмірі 375 339,54 грн., за період з 31.03.2022 по 12.02.2025 із суми боргу 870 663,69 грн. є арифметично правильними;
- при розрахунку інфляційних втрат позивач припустився арифметичних помилок, а за підрахунком суду, зробленим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, розмір втрат позивача від інфляції за період з квітня 2022 року по січень 2025 року із суми боргу 870 663,69 грн. становить 349 823,90 грн.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де: ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
IIc (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) = 1.40178993
Інфляційне збільшення 870 663,69 x 1.40178993 - 870 663,69 = 349 823,90 грн.

За розрахунком колегії суддів із суми боргу 173 057,89 грн.:
- 15% річних за період з 04.05.2022 по 12.02.2025 становлять 72 186,48 грн., інфляційні втрати за період з квітня 2022 року по січень 2025 року становлять 62 238,72 грн.
Розрахунок 15 % річних:
1) з 04/05/2022 до 31/12/2023 (607 днів)
173 057,89 x 15 % x 607 : 365 : 100= 43 169,65 грн.
2) з 01/01/2024 до 31/12/2024 (366 днів)
173 057,89 x 15 % x 366 : 366 : 100=25 958,68 грн.
3) з 01/01/2025 до 12/02/2025 (43 дні)
173 057,89 x 15 % x 43 : 365 : 100= 3 058,15 грн.
Всього 15 % річних: 72 186,48 грн. (43 169,65 грн.+ 25 958,68 грн.+ 3 058,15 грн.)

Розрахунок інфляційних втрат (формула наведена вище):
IIc (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) = 1.35964105
Інфляційне збільшення:
173 057,89 x 1.35964105 - 173 057,89 = 62 238,72 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 15% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.
Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.
Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 
При цьому, у цій справі № 910/1944/25 сторони в договорі поставки також передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України, встановивши його у розмірі 15 % річних.
Колегія суддів зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 28.02.2024 у справі № 915/534/22, якою справу повернуто колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, зокрема, вказала у справі № 902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
Про зазначене вказала й об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
В ухвалі від 18.12.2024 у справі №922/444/24 Велика Палата Верховного Суду підтримала свої висновки стосовно права суду зменшувати за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та зазначила, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не обґрунтував, у чому саме є складність тлумачення та застосування ст. 625 ЦК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду, враховуючи конкретні обставини справи, зменшити розмір процентів річних.
Отже, колегія суддів зазначає про те, що суд за певних обставин може зменшувати розмір і процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
Виходячи зі змісту положень чинного законодавства вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).
Таким чином, наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків, з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника.
Слід зазначити, що поняття «значно» та «надмірно», при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила встановлені цими нормами направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора в порушенні зобов`язання боржником.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 924/456/19, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Законодавством не встановлений перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийняте рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Дане питання вирішується господарським судом, відповідно до статті 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який врахував наступне.
Борг відповідача виник у 2022 році, натомість із позовною заявою позивач звернувся до суду у 2025 році, внаслідок чого сума процентів річних, розмір яких є збільшеним порівняно із загальним розміром, встановленим ст.. 625 ЦК України, значно збільшилася;
Державна установа «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» є неприбутковою установою, про що свідчить наявний в матеріалах справи витяг з Реєстру неприбуткових установ та організацій, а також пункт 3.4 його Статуту.
За змістом пунктів 1.6, 3.5 Статуту Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України», затвердженого постановою Бюро Президії Національної академії медичних наук України № 14/5 від 02.05.2024, відповідач є провідною науковою та лікувально-профілактичною установою в Україні в галузі хірургії серця і магістральних судин, яка визначає стратегічні напрями діагностики, лікування, підвищення кваліфікації, методичної і наукової роботи з проблем серцево-судинної хірургії. Інститут створюється та діє з метою проведення наукових досліджень, спрямованих на отримання та використання нових знань у відповідних напрямах медицини, доведення наукових знань до стадії практичного використання, підготовки висококваліфікованих наукових кадрів.
Згідно з пунктом 7.5 Статуту Інститут як неприбуткова установа використовує доходи виключно для фінансування видатків на своє утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Статутом.
З урахуванням вищенаведеного, а також беручи до уваги статус відповідача як бюджетної неприбуткової установи і соціальну значущість діяльності відповідача, що насамперед спрямована на надання медичної допомоги населенню, з метою попередження ризиків обмеження фінансових ресурсів для здійснення основних завдань відповідача та зважаючи на відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок прострочення саме відповідача, компенсаційний характер неустойки, дискрецію суду для вирішення питання щодо зменшення неустойки і розміру, до якого вона має бути зменшена, суд першої інстанції дійшов цілком вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру належних до стягнення з відповідача процентів річних.
У цьому висновку суд першої інстанції цілком вірно виходив із того, що майнова сфера позивача відновлюється стягненням інфляційних втрат, розмір яких не підлягає зменшенню і які забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки виконають функцію майнової відповідальності та не будуть надмірним тягарем для відповідача й водночас нададуть позивачу розумну компенсацію за невиконання зобов`язання, пропорційну допущеному порушенню.
Додатково колегія суддів зауважує позивачу на тому, що всі доводи його апеляційної скарги, зокрема набуття ним статусу «Дефолтний», наявність величезної кількості виконавчих проваджень, у яких позивач є боржником, арештів рахунків, наявність великого податкового боргу та інше, не спростовують обставин, виходячи з наявності яких суд першої інстанції зменшив розмір належних до стягнення з відповідача процентів річних.
Водночас судом першої інстанції при зменшенні розміру процентів річних не було враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, яка викладена у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, згідно з якою: 
« 116. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
117. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
118. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
119. З урахуванням наведеного доводи позивача про те, що суд не може зменшити визначений Цивільним кодексом України мінімальний розмір трьох процентів річних, є обґрунтованими…
..158. Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.».
З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що наявні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення процентів річних до законодавчо встановленого та мінімального розміру, тобто до 3 %: річних.
За перерахунком колегія суддів сума відсотків річних, які підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 89 505,21 грн. (45 870,86+14 437,30 грн.).
Розрахунок 15 % річних.
З суми боргу 870 663,69 грн. за період з 31.03.2022 по 12.02.2025:
1) з 31/03/2022 до 31/12/2023 (641 день)
870 663,69 x 3 % x 641 : 365 : 100=45 870,86 грн.
2) з 01/01/2024 до 31/12/2024 (366 днів) 
870 663,69 x 3 % x 366 : 366 : 100=26 119,91 грн.
3) з 01/01/2025 до 12/02/2025 (43 дня)
870 663,69 x 3 % x 43 : 365 : 100= 3 077,14 грн.
Всього штрафних санкцій: 75 067,91 грн.

З суми боргу 173 057,89 грн. за період з 04.05.2022 по 12.02.2025:
1) з 04/05/2022 до 31/12/2023 (607 днів)
173 057,89 x 3 % x 607 : 365 : 100= 8 633,93 грн.
2) з 01/01/2024 до 31/12/2024 (366 днів)
173 057,89 x 3 % x 366 : 366 : 100=5 191,74 грн.
3) з 01/01/2025 до 12/02/2025 (43 дні)
173 057,89 x 3 % x 43 : 365 : 100= 611,63 грн.
Всього штрафних санкцій: 14 437,30 грн.
З огляду на вказане позовні вимоги про стягнення 15 % річних підлягають задоволенню в сумі 89 505,21 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 1 043 721,58 грн., інфляційні втрати в сумі 412 062,62 грн. (62 238,72+349 823,90) та 15% річних в сумі 89 505,21 грн. (45 870,86+14 437,30 грн.). Рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
З огляду на вказане, відповідно, до приписів ст. 129 ГПК України перерозподілу підлягають і судові витрати за подачу позову.
При цьому колегія суддів враховує, що випадку зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами. Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 підлягає зміні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають основний борг в сумі 1 043 721,58 грн., інфляційні втрати в сумі 412 062,62 грн. (62 238,72+349 823,90) та 15% річних в сумі 89 505,21 грн. (45 870,86+14 437,30 грн.).
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційних скарг:
- апеляційна скарга Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» задовольняється частково;
- апеляційна скарга Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» задовольняється частково.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України:
- судові витрати Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам цієї апеляційної скарги;
- судові витрати Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам цієї апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 задовольнити частково.
2. Апеляційну скаргу Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 задовольнити частково.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 змінити.
4. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі № 910/1944/25 в такій редакції:
« 2. Стягнути з Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» (вул.Амосова, буд.6, м.Київ, 03038; ідентифікаційний код 05493562) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул.Кирилівська, буд.85, м.Київ, 04080; ідентифікаційний код 19480600) заборгованість в розмірі 1 043 721 (один мільйон сорок три тисячі сімсот двадцять одну) грн. 58 коп., інфляційні втрати в розмірі 412 062 (чотириста дванадцять тисяч шістдесят дві) грн. 62 коп., 15% річних в розмірі 89 505 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ять) грн. 21 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 22 839 (двадцять дві тисячі) грн. 72 коп.»
5. Стягнути з Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» (вул.Амосова, буд.6, м.Київ, 03038; ідентифікаційний код 05493562) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул.Кирилівська, буд.85, м.Київ, 04080; ідентифікаційний код 19480600) витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 1 611 (одна тисяча шістсот одинадцять) грн. 09 коп.
6. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул.Кирилівська, буд.85, м.Київ, 04080; ідентифікаційний код 19480600) на користь Державної установи «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М.Амосова Національної академії медичних наук України» (вул.Амосова, буд.6, м.Київ, 03038; ідентифікаційний код 05493562) витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 30 914 (тридцять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 42 коп.
7. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2026 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Г.П. Коробенко

Н.М. Спаських