П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/13517/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
28 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 25.03.2025;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 25.03.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з огляду на таке.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та є особою з інвалідністю IIІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС. 
Позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (далі — Закон № 796-ХІІ). 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з їхньої обґрунтованості, доведеності та наявності правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача у мінімальному розмірі, встановленому первинною редакцією статті 54 Закону № 796-ХІІ. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Спірні правовідносини стосуються правомірності дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу пенсії по інвалідності у розмірі, визначеному ч. 3 ст. 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України № 1584-ІХ, замість мінімального розміру, гарантованого ч. 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України № 230/96-ВР. 
Відповідно до частини 4 статті 54 Закону № 796-XII (у редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996), в усіх випадках розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок з Чорнобильської катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності — 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності — 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності — 6 мінімальних пенсій за віком. 
Надалі вказана норма неодноразово зазнавала законодавчих змін, зокрема її дія зупинялася законами про Державний бюджет, а повноваження щодо визначення розмірів пенсій делегувалися Кабінету Міністрів України, що призвело до звуження соціальних гарантій постраждалих осіб. 
Рішенням Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911–VIII. 
У пункті 3 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України встановив Верховній Раді України тримісячний строк з дня ухвалення рішення для приведення нормативного регулювання у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Водночас Конституційний Суд України чітко вказав, що у разі неприведення законодавства у відповідність із цим Рішенням через три місяці з дня його ухвалення, безпосередньому застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР. 
Зважаючи на те, що законодавець протягом встановленого строку належним чином не врегулював зазначені правовідносини, з 07 липня 2021 року відновила свою дію редакція статті 54, яка передбачає державну гарантію виплати пенсії по IІI групі інвалідності в розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком. 
Колегія суддів відхиляє посилання пенсійного органу на положення Закону України від 29.06.2021 № 1584-ІХ, яким статтю 54 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції (встановлено фіксовані суми, зокрема для IIІ групи — 3700 грн). Прийняття вказаного Закону № 1584-ІХ не спростовує імперативних висновків Конституційного Суду України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, та необхідності дотримання мінімальних державних стандартів, закладених у редакції Закону № 230/96-ВР. 
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2024 у справі № 460/20412/23, від 15.05.2024 у справі № 400/12171/21 та від 10.12.2024 у справі № 240/1121/24, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судами апеляційної інстанції.
Оскільки позивач є особою з інвалідністю IIІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з аварією на ЧАЕС, він має безумовне право на отримання пенсії по інвалідності у розмірі не меншому за 6 мінімальних пенсій за віком. Таким чином, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу пенсії у розмірі, нижчому за встановлений законом мінімум, є протиправними. 
За таких обставин, Вінницький окружний адміністративний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.