ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/9234/25 пров. № А/857/52601/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року року (суддя–Недашківська К.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Рівне, дата складання повного тексту рішення – 12 листопада 2025 року),
в адміністративній справі №460/9234/25 за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 ,
про стягнення податкового боргу,

встановив:

У травні 2025 року позивач Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовнив вимог, просив: 1) стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 11595,66 грн.. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 в задоволенні позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду не відповідає обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що згідно даних контролюючого органу станом на день звернення до суду за відповідачем рахується податковий борг в сумі 11595, 66 грн. На думку апелянта, судом не враховано, що відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб – платників податків місце проживання Відповідача обліковувалося за адресою, яка була відома контролюючому органу та використовувалася ним у податковому обліку. Зазначає, що направлення податкових повідомлень-рішень за адресою, яка міститься в облікових даних контролюючого органу, відповідає вимогам Податкового кодексу України, а висновок суду про порушення процедури їх вручення є помилковим та таким, що ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду і прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Відповідач ОСОБА_1 має податковий борг на загальну суму 11595,66 грн., а саме: - по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11343,62 грн.; - по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 252,04 грн.. Вказана податкова заборгованість виникла на підставі: - 10.03.2024 – ППР від 05.12.2023 №0425669-2407-1716-UA68060090000093924 – 5585,87 грн; 16.12.2024 – ППР від 18.06.2024 №0501943-2403-1716-UA68060090000093924 – 5757,75 грн; 29.08.2023 – ППР від 24.05.2023 №3974360-2410-2220 – 100,65 грн; 22.10.2024 – ППР від 27.05.2024 №5220722-2410-2220-UA68060090000093924 – 293,72 грн; 16.01.2025 – пеня – 25,16 грн. (а.с. 4-17). 
У зв`язку з несплатою відповідачем сум податкових зобов`язань Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області сформовано та надіслано податкову вимогу від 10.04.2024 №0006427-1306-2201 (а.с. 6, 6-зв.). 
Проте, вказана вимога про сплату податкового бору виконаною не була, що стало підставою для звернення до суду із цим адміністративним позовом. 

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до п.15.1 статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).
Податковим боргом, згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.
Відповідно до ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Необхідно врахувати, що згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження. 
За змістом п.56.18 ст.56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. 
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).
Враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що питання правильності нарахування податкових зобов`язань та правомірності податкових повідомлень-рішень не є предметом спору в цій справі. 
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). 
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу нараховано грошове зобов`язання відповідно до податкових повідомлень-рішень: - від 10.03.2024 – ППР від 05.12.2023 №0425669-2407-1716-UA68060090000093924 – 5585,87 грн; 16.12.2024 – ППР від 18.06.2024 №0501943-2403-1716-UA68060090000093924 – 5757,75 грн; 29.08.2023 – ППР від 24.05.2023 №3974360-2410-2220 – 100,65 грн; 22.10.2024 – ППР від 27.05.2024 №5220722-2410-2220-UA68060090000093924 – 293,72 грн; 16.01.2025 – пеня – 25,16 грн., які були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними копіями з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. 
Про наявність за відповідачем податкового боргу в сумі 11595,66 грн. свідчить довідка про наявність заборгованості з податків і зборів (обов`язкових платежів), що контролюються ГУ ДПС у Хмельницькій області, розрахунок сум податкового боргу. 
На даний час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу (узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у термін). 
Доказів сплати вищезазначеної заборгованості відповідач суду не надав. 
З метою погашення податкового боргу Головне управління ДПС у Хмельницькій області, відповідно до вимог статті 59 ПК України сформувало податкову вимогу форми "Ф" від 10.04.2024 №0006427-1306-2201, яка була надіслана відповідачу. Доказів оскарження даної податкової вимоги або сплати вказаної у ній суми податкового боргу відповідач не надав. 
Пунктом 42.2. статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Пунктом 42.5 статті 42 ПК України передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. 
Апеляційним судом встановлено, що будь-яких відомостей про зміну місцезнаходження відповідачем до контролюючого органу не надавалося. 
Пунктом 45.1 статті 45 ПК України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. 
Згідно пунктів 63.2, 63.5 статті 63 ПК України, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб ОСОБА_1 в період з 09.03.1998 по 02.05.2023 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; в період з 02.05.2023 по 26.06.2025 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб – платників податків місце проживання відповідача обліковувалося за адресою, яка була відома контролюючому органу та використовувалася ним у податковому обліку. 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку повідомляв контролюючий орган про зміну місця проживання або визначав іншу адресу для листування. 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що саме зазначена адреса (вул.Толстого, буд.29/гурт, м.Рівне) була податковою адресою відповідача у розумінні положень Податкового кодексу України та підлягала використанню контролюючим органом при направленні податкових повідомлень-рішень. 
Такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції вважає вагомими, оскільки направлення податкових повідомлень-рішень за вказаною адресою відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку їх вручення та не може свідчити про порушення процедури повідомлення платника податків. 
За приписами підпункту 70.2.4. пункту 70.2. статті 70 ПК України до облікової картки фізичної особи-платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство. 
За визначеннями наведеними у пункту 70.7. статті 70 ПК України, фізичні особи- платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких щмін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечую формування та реалізує державну фінансову політику. 
Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, податковий орган наділений повноваженням звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. 
Пунктами 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 цього Кодексу, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області – задоволити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року в адміністративній справі №460/9234/25 за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги Головного управління ДПС у Хмельницькій області – задоволити. 
Стягнути з ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 11595,66 грн.. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. О. Кушнір