ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 359/4478/22
провадження № 61-16069св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Романцової Тетяни Володимирівни, на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 17 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., 
Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення авансу за попереднім договором.
Короткий зміст рішення суду за наслідками вирішення позовних вимог
2. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 07 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000,00 дол. США, що станом на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 585 098,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 925,49 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 
19 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 925,49 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 
19 000,00 грн.
Короткий зміст ухвал апеляційного суду за наслідками вирішення питання про відкриття апеляційного провадження
3. Не погоджуючись із рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Романцова Т. В., шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернулася до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на останнє.
4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Романцової Т. В., залишено без руху, запропоновано заявникам подати до суду апеляційну скаргу в новій редакції із зазначенням повних відомостей щодо місця проживання чи перебування учасників справи, зазначенням відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінета в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та доплатити судовий збір за апеляційне оскарження рішення міськрайонного суду.
Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
5. У наданий судом строк представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Романцова Т. В., шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернулася до суду із заявою на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, у змісті якої зазначила відомості щодо місця проживання та перебування учасників справи, номери засобів зв`язку, відомості щодо відсутності електронного кабінета в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також надала докази на підтвердження сплати судового збору 
у визначеному апеляційним судом розмірі.
6. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Романцової Т. В., на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявникові.
7. Визнаючи апеляційну скаргу адвоката Романцової Т. В. неподаною, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що остання у наданий судом строк сформувала в системі «Електронний суд» заяву на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, проте не виконала вимоги цієї ухвали 
в частині подання до апеляційного суду апеляційної скарги у новій редакції.
8. Відтак апеляційний суд дійшов висновку, що скаржник не в повному обсязі усунув недоліки, зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, зокрема вимоги щодо оформлення апеляційної скарги відповідно до вимог статті 356 ЦПК України, що є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявникові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
9. У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Романцової Т. В., на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 17 листопада 2025 року у вказаній справі.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
11. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12. У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Романцова Т. В.,просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
13. Підставою касаційного оскарження судових рішень вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
14. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вдався до надмірного формалізму, оскільки адвокатом Романцовою Т. В. у повному обсязі усунуто недоліки апеляційної скарги, а саме сплачено судовий збір та зазначено відомості про місце проживання та відсутність електронного кабінета її довірителів у системі «Електронний суд».
15. Вищезазначене, на переконання адвоката Романцової Т. В., свідчить про повне та належне виконання вимог апеляційного суду шляхом подання заяви через систему «Електронний суд». 
16. Проте апеляційний суд, вдаючись до надмірного формалізму, вимагав усунути недоліки скарги шляхом подання апеляційної скарги в новій редакції, що 
є неможливим, оскільки система «Електронний суд» не містить шаблону «Апеляційна скарга в новій редакції», а подання апеляційної скарги в звичному шаблоні, може бути підставою для здійснення автоматизованого розподілу апеляційної скарги між суддями, як нової.
17. Відтак, на переконання заявниці, помилковим є висновки апеляційного суду щодо невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у липні 2022 року 
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення авансу за попереднім договором.
19. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 07 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000,00 дол. США, що станом на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 585 098,00 грн.
Здійснено розподіл судових витрат.
20. Не погодившись з вказаним судовим рішенням адвокат Романцова Т. В. 
в інтересах відповідачів оскаржила його в апеляційному порядку шляхом формування апеляційної скарги у системі «Електронний суд».
21. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Романцової Т. В., залишено без руху, запропоновано заявникам апеляційної скарги: 
- подати до суду апеляційну скаргу в новій редакції із зазначенням повних відомостей щодо місця проживання чи перебування учасників справи та зазначенням відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінета 
в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;
- доплатити судовий збір за апеляційне оскарження рішення міськрайонного суду.
Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
22. У наданий судом строк представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Романцова Т. В., шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернулася до суду із заявою на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, у змісті якої зазначила відомості щодо місця проживання та перебування учасників справи, номери засобів зв`язку, відомості щодо відсутності електронного кабінета в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також надала докази на підтвердження доплати судового збору 
у визначеному судом розмірі.
23. Апеляційна скарга у новій редакції до Київського апеляційного суду не надходила.
24. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Романцової Т. В., на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявникові у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині надання до суду апеляційної скарги у новій редакції.
Позиція Верховного Суду
25. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
26. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
27. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
28. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
29. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
30. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
31. Предметом касаційного оскарження у справі є ухвала апеляційного суду про визнання неподаною апеляційної скарги та повернення її заявникам 
у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
32. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
33. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, 
в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
34. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
35. Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
36. Вимоги до форми та змісту апеляційної скарги викладені у змісті 
статті 356 ЦПК України.
37. Відповідно до пунктів 2, 3 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).
38. Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, 
а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
39. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених 
у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
40. Абзацом першим частини другої статті 185 ЦПК України передбачено, що 
в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
41. Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
42. Питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України).
43. У справі, яка переглядається Верховним Судом, відповідачі не погодилися із рішенням міськрайонного суду та оскаржили його в апеляційному порядку шляхом формування їх представником - адвокатом Романцовою Т. В., апеляційної скарги у системі «Електронний суд» (Т.3, а.с.1-5).
44. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд залишив без руху апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Романцової Т. В., на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 рокута визначив строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали, а саме запропонував представникові відповідачів: 
- подати до суду апеляційну скаргу в новій редакції із зазначенням повних відомостей щодо місця проживання чи перебування учасників справи, зазначенням відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінета в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
- доплатити судовий збір за апеляційне оскарження рішення міськрайонного суду.
45. Відтак у змісті ухвали апеляційний суд зазначив як недоліки апеляційної скарги, так і спосіб їх усунення, зокрема необхідність подачі до суду уточненої апеляційної скарги.
46. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, ухвала Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року була доставлена отримувачу Романцовій Т. В. на її електронну адресу 
21 жовтня 2025 року об 12:26:13 год (Т.3, а.с.26).
47. Враховуючи викладене, встановлений ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги розпочався 22 жовтня 2025 року та сплив 31 жовтня 
2025 року.
48. До закінчення вказаного строку адвокатом Романцовою Т. В. не була надана до суду уточнена апеляційна скарга, водночас остання, 27 жовтня 2025 року, шляхом формування документа у системі «Електронний суд», звернулася до Київського апеляційного суду із заявою, в якій вказала на відсутність у її довірителів як зареєстрованих електронних кабінетів у системі «Електронний суд» так і адрес електронної пошти, вказала номери засобів зв`язку та адресу їх місця проживання. До вищезазначеної заяви адвокатом Романцовою Т. В. також було додано докази на підтвердження сплати судового збору у визначеному апеляційним судом розмірі (Т.3, а.с.27-30).
49. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року апеляційна скарга була повернута заявникові у зв`язку із неподанням до суду саме уточненої апеляційної скарги.
50. Водночас вищевказаний висновок колегія суддів вважає передчасним та занадто формальним з огляду на таке.
51. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
52. Європейський суд з прав людини зауважував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи 
в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не 
є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (§ 53 рішення ЄСПЛ 
від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03);
53. Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (§ 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05).
54. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (§ 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», № 19164/04).
55. Як вже зауважувалось колегією суддів, повертаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Романцова Т. В., апеляційний суд зауважив на невиконання останньої вимог ухвали щодо подачі саме уточненої апеляційної скарги із зазначенням повних відомостей про її довірителів.
56. Водночас такий висновок колегія суддів вважає занадто формальним з огляду на таке.
57. ЄСПЛ у змісті § 29-32 рішення від 22 грудня 2009 року у справі Sergey Smirnow v. Russia № 14085/04 зауважено наступне:
«Вимога зазначати місце проживання позивача сама по собі не є несумісною зі статтею 6 § 1. Вона переслідує легітимну мету належного здійснення правосуддя, оскільки дає змогу судам контактувати з позивачем та вручати йому повістки 
й судові рішення. Однак Суд розгляне обставини та спосіб, у який ця вимога фактично застосовувалася до заявника, щоб визначити, чи відповідали її наслідки в конкретних обставинах справи положенням Конвенції.
Суд зазначає, що заявник не мав постійного або зареєстрованого місця проживання і тому не міг виконати вимогу суду. Він повідомив національні суди про свою неможливість зазначити місце проживання та натомість вказав адресу для листування. Проте національні суди відмовилися розглядати його позови.
Ані національні суди, ані Уряд не надали жодного обґрунтування такого негнучкого застосування цього процесуального правила. Справді, національним судам не було необхідності знати місце проживання заявника для визначення своєї територіальної юрисдикції щодо розгляду його позовів, оскільки позови були подані до суду, який мав юрисдикцію за місцем проживання відповідача, як цього вимагало національне законодавство (див. пункт 17 вище). Крім того, місце проживання не було єдиною можливою контактною адресою; адреса для листування, зазначена заявником, очевидно, була достатньою для того, щоб суди могли підтримувати з ним зв`язок. Отже, Суд вважає, що російські суди продемонстрували надмірний і необґрунтований формалізм, наполягаючи на тому, щоб заявник зазначив своє місце проживання, хоча було відомо, що за обставин заявника виконати цю вимогу неможливо.
Дійшовши висновку, що заявник не може ініціювати судове провадження, якщо не зазначить своє місце проживання, національні суди не лише покарали його за невиконання формальної вимоги. Вони також фактично обмежили заявника, позбавивши його можливості домогтися розгляду його цивільних вимог судами. Отже, предметом розгляду в цій справі є не просто проблема тлумачення правової норми у звичайному розумінні, а необґрунтоване тлумачення процесуальної вимоги, яке перешкодило розгляду вимог заявника по суті та, таким чином, втрутилося в саму сутність його права на доступ до суду».
58. У справі, яка є предметом касаційного перегляду правом на апеляційний перегляд справи скористалася сторона відповідача.
59. Як вбачається із матеріалів справи, первісна апеляційна скарга дійсно не містила відомостей про місце проживання відповідачів у справі, водночас, звертаючись до суду із позовом, у змісті останнього позивачка чітко вказала, що останні є громадянами Республіки Казахстан.
60. Зі змісту частини п`ятої статті 130, частини сьомої статті 272 ЦПК України вбачається, що у разі повідомлення представника про час та місце розгляду справи або вручення йому копії судового рішення, особа, в інтересах якої діє представник, вважається належним чином повідомленою.
61. Відтак, ураховуючи, що інтереси відповідачів у справі, які є громадянами іншої держави, на етапі апеляційного перегляду представляла адвокат 
Романцова Т. В., а також з огляду на те, що вимоги процесуального закону щодо форми та змісту апеляційної скарги в частині зазначення адрес місця проживання чи перебування, як і вимога щодо зазначення інформації про наявність або відсутність електронного кабінету у системі «Електронний суд», зумовлені насамперед необхідністю належного повідомлення учасників справи, колегія суддів вважає надмірно формальним висновок суду апеляційної інстанції про невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки вказані відомості були надані суду. При цьому їх відсутність в тексті апеляційної скарги за обставин даної справи ніяким чином не впливали ані на можливість позивачкою реалізовувати її процесуальні права та обов`язки, ані на можливість суду повідомляти відповідачів про час та місце розгляду справи та ухвалені судові рішення.
62. Більше того, як зауважував ЄСПЛ у змісті рішення від 09 червня 2022 року 
у справі Xavier Lucas v. France, № 15567/20: «… зобов`язання використовувати електронний зв`язок для звернення до апеляційного суду має на меті гарантувати належне відправлення правосуддя та додержання принципу правової визначеності шляхом прискорення, полегшення та підвищення надійності процедурних обмінів. Усвідомлюючи бум дематеріалізації правосуддя в державах-членах і виклики, пов`язані з цим, Суд переконаний, що цифрові технології можуть сприяти кращому відправленню правосуддя і бути поставленими на службу правам, гарантованим статтею 6 Конвенції, тому Суд погоджується, що така мета є законною».
63. У вищезгаданій справі ЄСПЛ підкреслив, що національні суди повинні уникати надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм. З огляду на це зазначив, що практичні наслідки рішення касаційного суду були особливо суворими, оскільки, надавши перевагу принципу обов`язкового електронного подання документів та не врахувавши практичних труднощів, з якими зіткнувся заявник під час виконання цієї вимоги, касаційний суд виявив формалізм, який не був необхідним ні для забезпечення правової визначеності, ні для належного здійснення правосуддя. У зв`язку з цим ЄСПЛ дійшов висновку, що такий формалізм був надмірним.
64. Також колегія суддів, надаючи оцінку ухваленому судом апеляційної інстанції судового рішення, звертається до сталої практики ЄСПЛ щодо надмірного формалізму та зауважує, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість судового провадження, так і надмірної гнучкості, яка може призвести до нівелювання вимог процесуального законодавства(рішення ЄСПЛ від 26 липня 2007 року у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03; від 20 березня 2008 року у справі «Алванос та інші проти Греції» (Alvanos v. Greece), заява № 38731/05, пункт 25; від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України» (Frida, LLC v. Ukraine), заява № 24003/07, пункт 33; 
від 31 січня 2017 року у справі «Хасан Тунч та інші проти Туреччини» (Hasan Tunc and Others v. Turkey), заява № 19074/05, пункт 33; від 13 грудня 2018 року у справі «Вітковскі проти Польщі» (Witkowski v. Poland), заява № 21497/14, пункт 44).
65. Додатково колегія суддів зауважує, що законодавством не встановлено обов`язку особи, яка подає апеляційну скаргу, подавати до суду саме «уточнену апеляційну скаргу». Водночас зміст пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України передбачає, що апеляційна скарга повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або серію та номер паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), а також відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
66. Комплексний аналіз вищезазначеної норми дає підстави для висновку, що особа повинна надати суду інформацію, яка не була відображена у первісній редакції апеляційної скарги, не допускаючи, при цьому, обмеження чи звуження процесуальних прав інших учасників справи.
67. Також колегія суддів, надаючи оцінку передчасності повернення апеляційної скарги заявникові з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, звертається до висновку Верховного Суду, викладеного у змісті постанови від 02 грудня 2020 року у справі № 147/127/17 (провадження № 61-22215св19), відповідно до якого: «законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі усунення недоліків апеляційної скарги частково. При цьому вказані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права в разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Подавши заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, ОСОБА_1 не виконала всі вимоги ухвали апеляційного суду та не надала суду належним чином оформленої апеляційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи, про відновлення якої вона подала заяву, а тому апеляційний суд із урахуванням часткового усунення недоліків мав продовжити ОСОБА_1 відповідний строк, 
а повернення апеляційної скарги здійснене судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права».
68. Відтак, урахувавши часткове усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема в частині сплати судового збору за апеляційний перегляд справи та надання інформації, що була відсутня в первісному тексті апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції міг продовжити представнику ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокату Романцовій Т. В. строк на усунення недоліків апеляційної скарги, однак дійшов висновку про повернення останньої заявникові.
69. За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов формального висновку про невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та, як наслідок, передчасного висновку про наявність підстав для визнання апеляційної скарги неподаною і повернення її заявникові, у зв`язку із чим повернення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції здійснено з порушенням норм процесуального права.
70. У зв`язку із вищезазначеним колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
71. Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
72. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
73. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
74. Таким чином, оскільки доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції із направленням справи для продовження розгляду до Київського апеляційного суду.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Романцової Тетяни Володимирівни, задовольнити.
2. Ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Сердюк   В. В. Шипович