Справа № 183/1569/26
№ 2/183/748/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про:
- стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в сумі 56 197,53 грн, 
В С Т А Н О В И В:
у січні 2026 року АТ «Перший український міжнародний банк» (надалі – позивач, Банк, АТ «ПУМБ») звернулось до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 (надалі – відповідач, Позичальник) укладено кредитні договори:
1. 03 червня 2020 року кредитний договір № 20116044444, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 24 556,00 грн;
2. 20 квітня 2021 року кредитний договір № 40018602725, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 15 480,00 грн.
Однак відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 24 листопада 2025 року склала:
1) по кредитному договору від 03 червня 2020 року № 20116044444–46 729,98 грн, з яких: 24 554,87 грн – заборгованість за кредитом; 22 175,11 грн – заборгованість за процентами;
2) по кредитному договору від 20 квітня 2021 року № 40018602725 –9 467,55 грн, з яких: 3 080,59 грн – заборгованість за кредитом; 0,85 грн – заборгованість за процентами; 6 386,11 грн – заборгованість за комісією.
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 24 листопада 2025 року складає56 197,53 грн. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачеві на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі, а також судові витрати.
Постановленою суддею ухвалою від 16 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача – ухвалити рішення в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, просила розстрочити виконання рішення суду на один рік, до заяви надала довідку про доходи.
З урахуванням поданої відповідачем заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.
Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Судом установлено, що 03 червня 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписана заява № 20116044444 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ», про що свідчить підпис відповідача у заяві /а.с.14, зворот/. Згідно з належним чином засвідченою копією заяви № 20116044444 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», позивач надає відповідачеві кредит у сумі 3 000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому збільшено до 24 556,00 грн /а.с.25/, з відсотковою ставкою – 47,88%. 
Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором.
19 квітня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписана заява №40018602725 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ», про що свідчить підпис відповідача у заяві /а.с.15, зворот/. Згідно з належним чином засвідченою копією заяви № 40018602725 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», позивач надає відповідачеві кредит у сумі 15 480,00 грн, з відсотковою ставкою – 0,01%. Також п.7 Кредитного договору передбачена сплата позичальником (відповідачем) комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 20 січня 2022 року у розмірі 3%.
Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором, що підтверджується копією відповідної платіжної інструкції/а.с.25 зворот/.
До позовної заяви Банком надано виписки по рахункам ОСОБА_1 , які містять відомості та свідчать про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем /а.с.30 зворот-36/.
Також, факт укладення вищевказаних кредитних договорів та користування кредитними коштами визнається відповідачем у поданій заяві.
З розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаними кредитними договорами вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 24 листопада 2025 року складає:
1) за кредитним договором від 03 червня 2020 року № 20116044444 – 46 729,98 грн, з яких: 24 554,87 грн – заборгованість за кредитом; 22 175,11 грн– заборгованість за процентами /а.с.26-28/;
2) за кредитним договором від 19 квітня 2021 року № 40018602725 – 9 467,55 грн, з яких: 3 080,59 грн – заборгованість за кредитом; 0,85 грн – заборгованість за процентами; 6 386,11 грн – заборгованість за комісією /а.с.28 зворот-30/.
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам становить56 197,53 грн.
21 листопада 2025 року, у зв`язку з несплатою відповідачем чергових платежів по кредитам, позивачем складені та направлені письмові вимоги (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитами, станом на 20 листопада 2025 року /а.с.22 зворот-23, 23 зворот24/. 
Вирішуючи позов, суд виходить з таких норм законодавства.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів.
Суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована.
Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитними договорами суду не надано. 
Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведений факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаних Кредитних договорів, зобов`язань перед позивачем, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредитів та несплаченим відсоткам.
Проте, з огляду на надані суду матеріали, суд висновує, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії виходячи з такого.
Так, дійсно, положенням п.7Кредитного договору від 19 квітня 2021 року передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 20 січня 2022 року у розмірі 3%.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним».
У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Пунктом 1.4 кредитного договору позивачці встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів), фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Ураховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
У цій справі комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, відповідачеві встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. З наданих позивачем доказів, у тому числі і розрахунку заборгованості, не вбачається надання відповідачеві частіше одного разу на місяць споживачеві інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку тощо. З розрахунку не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за обслуговування кредиту. Відтак, позивачем не підтверджено належними доказами правомірності нарахування комісії у вказаному у позові розмірі.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином оскільки судом установлено, що включення у Кредитний договір положення про встановлення оплатної комісії є нікчемним, вбачається що визнання позову відповідачем у частині стягнення з неї на користь позивача комісії за обслуговування кредиту суперечить закону, суд вважає за необхідне відмовити в прийнятті визнання відповідачем позову в цій частині.
Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість:за кредитним договором від 03 червня 2020 року № 20116044444 в сумі46 729,98 грн, з яких: 24 554,87 грн – заборгованість за кредитом; 22 175,11 грн – заборгованість за процентами; за кредитним договором від 19 квітня 2021 року № 40018602725в сумі3 081,44 грн, з яких: 3 080,59 грн – заборгованість за кредитом; 0,85 грн – заборгованість за процентами. У решті позову належить відмовити.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог на 88,63%, визнання позову відповідачем,суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору – 1 179,84 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 1 179,84 грн.
Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд висновує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право сторони звернутися з заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з частиною першою якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
До клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідач надає відомості Пенсійного фонду України форми ОК-5, відповідно до яких встановлено, що дохід відповідача за січень-квітень 2026 року в середньому складав 19 624,60 грн /а.с.57-58/. Отже, з наданої суду довідки про доходи відповідача вбачається, що розмір щомісячного доходу не дозволяє відповідачеві одразу сплатити заборгованість за вищевказаними договорами у загальному розмірі49 811,42 грн.
Таким чином, ураховуючи положення процесуального законодавства, визнання відповідачем суми заборгованості, матеріальне становище відповідача, відомості про розмір доходу, суд висновує про наявність підстав для розстрочення відповідачеві ОСОБА_1 виконання цього рішення, строком на дванадцять місяців щомісячними платежами у розмірі 4 150,95 грн протягом перших одинадцяти місяців, а в останній місяць – 4 150,97 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість у загальному розмірі 49811 (сорок дев`ять тисяч вісімсот одинадцять) гривень 42 копійки, яка утворилась станом на 24 листопада 2025 року та складається з заборгованості: за кредитним договором від 03 червня 2020 року № 20116044444 в сумі 46 729,98 грн, з яких: 24 554,87 грн – заборгованість за кредитом; 22 175,11 грн – заборгованість за процентами; за кредитним договором від 19 квітня 2021 року № 40018602725 в сумі 3 081,44 грн, з яких: 3 080,59 грн – заборгованість за кредитом; 0,85 грн – заборгованість за процентами.
У решті позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1179 (одна тисяча сто сімдесят дев`ять) гривень 84 копійки.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути Акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» 50 відсотків сплаченого, при поданні позову до ОСОБА_1 , судового збору, а саме – 1179 (одна тисяча сто сімдесят дев`ять) гривень 84 копійки, згідно з платіжною інструкцією № 4 від 14 січня 2026 року.
Розстрочити ОСОБА_1 виконання цього рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2020 року №20116044444 та за кредитним договором від 19 квітня 2021 року № 40018602725, строком на 12 (дванадцять) місяців, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі по 4 150 (чотири тисячі сто п`ятдесят) гривень 95 копійок, протягом перших одинадцяти місяців з дня набрання рішенням законної сили, а в останній місяць – 4 150 (чотири тисячі сто п`ятдесят) гривень 97 копійок, сплачуючи вказані платежі не пізніше останнього дня кожного місяця на рахунок Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (код в ЄДРПОУ 14282829).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 26 червня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», код в ЄДРПОУ 14282829; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя         Д. О. Парфьонов