Справа № 286/1360/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І. , 
з секретарем судового засідання Щипською І.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , звернулася в суд із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та фактично проживає: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 5 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та переслідувати її у бідь-який спосіб; 2) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 10 метрів до інших місць відвідування ОСОБА_1 та переслідувати її у бідь-який спосіб; 3) заборонити ОСОБА_2 вести листування з ОСОБА_1 , контактувати з нею особисто або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування заяви заявниця ОСОБА_1 посилається на те, що перебуває із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця подала в суд позов про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Проживає в одному будинку із матір`ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 . Даний будинок вона та її мати отримали для проживання. ОСОБА_2 проживає у будинку лише як чоловік заявниці, член сім`ї заявниці, але на даний час будь-які стосунки між сторонами припинені і заявниця подала позов про розірвання шлюбу. ОСОБА_2 протягом тривалого часу вчиняє домашнє насильство щодо заявниці та її матері. Через таку його поведінку заявниця та її мати неодноразово зверталися до Відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житjмирській області, що підтверджується копіями талонів-повідомлень про реєстрацію звернень, копіями рапортів та відповідей заявниці та її матері. Крім того, ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за різними частинами ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановами Овруцького районного суду Житомирської області. За таких обставин заявниця вважає, що ОСОБА_2 щодо неї та її матері тривалий час вчиняє фізичне та психологічне насильство, а тому відносно нього має бути виданий обмежувальний припис на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 , заяву підтримала, просила її задоволити, та пояснила, що проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю, від шлюбу в сторін є малолітній син ОСОБА_5 , 2020 р.н. На поточний момент цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами перебуває в провадженні суду, рішення суду ще не ухвалено. Заявниця разом із дитиною та своєю двоюрідною тіткою ОСОБА_4 , яка після смерті рідної матері заявниці усиновила її в дитинстві, проживає в АДРЕСА_2 . Власником будинку за вказаною адресою є інші особи. На теперішній час ОСОБА_2 постійно з ними не проживає, почав перебиратися в інший будинок в с.Личмани, але поки що всіх своїх речей не забрав, постійно приходить. ОСОБА_2 перебуває у неприязних відносинах з ОСОБА_4 , через що між заявницею і ОСОБА_2 стаються конфлікти, сварки, він виражається нецензурною лайкою, тисне психологічно, чим вчиняє домашнє насильство. Також вчиняє насильство і щодо ОСОБА_4 , зокрема фізичне. Заявниця не хоче більше проживати і спілкуватися з ОСОБА_2 , боїться його, коли він гнівається, тому просить видати щодо нього обмежувальний припис.
В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 заяву не визнав, проти заяви заперечив, просив у задоволенні заяви відмовити, покликаючись на те, що домашнього насильства щодо дружини (заявниці) не вчиняв, а вчиняв насильство щодо ОСОБА_6 , із-за якої у них з заявницею стаються сварки, на які їх провокує ОСОБА_6 , втручаючись у їх сім`ю. 
В судовому засіданні 07.05.2026 року оголошувалася перерва до 08.05.2026 року. Після перерви належно повідомлені сторони не прибули, що не перешкоджає завершити розгляд справи по суті.
Заслухавши думку учасників процесу, розглянувши доводи заяви та дослідивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15.02.2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 
Як видно із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно з копіями довідки виконкому Колесниківської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 15.09.2020 року № 360 та довідки виконкому Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області від 21.01.2021 року № 116, заявниця ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають без реєстрації в АДРЕСА_2 . 
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 05.11.2025 року у справі № 286/3407/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., за фактами того, що 14.09.2025 року ОСОБА_2 , за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме, ображав її словами нецензурної лайки, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю; 16.09.2025 року ОСОБА_2 , за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме, ображав її словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю. В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився.
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 10.03.2026 року у справі № 286/4490/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт, за фактом того, що 13.12.2025 року ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_2 , вчинив сварку із матір`ю його дружини – ОСОБА_4 , під час якої ображав її нецензурними словами, висловлював погрози фізичної розправи, забороняв увійти в частину житлового будинку, в якому вона проживає, чим міг завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої; порушення вчинено повторно протягом року. В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що мати його дружини провокувала сварку.
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2026 року у справі № 286/717/26 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП і звільнено його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого порушення, обмежившись усним зауваженням, за фактом того, що 12.02.2026 року ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , а саме, ображав словами нецензурної лайки, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю. Правопорушення вчинено повторно протягом року. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину не визнав, пояснив, що сварку з дружиною не вчиняв, а була лише між ними розмова на підвищених тонах на побутовому ґрунті.
Як вбачається із копій талонів-повідомлень Єдиного обліку та рапортів чергового інспектора ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, листів ВП № 1 Коростенського ГУНП в Житомирській області, у чотирьох випадках звернення з приводу вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства (14.09.2025, 10.12.2025, 13.12.2025, 27.03.2026) заявником була ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в одному випадку – 12.02.2026 – заявником була дружина ОСОБА_1 (заявниця у справі). З приводу звернення ОСОБА_4 10.12.2025 із ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру, з приводу звернення ОСОБА_1 . 12.02.2026 відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис та проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення в подальшому подібних ситуацій, про що в порядку Закону України «Про звернення громадян» повідомлено заявників листами ВП № 1 Коростенського ГУНП в Житомирській області.
Згідно з частиною 1 статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Частина 2 статті 27 Конституції України закріплює, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частина 1 статті 1 Закону № 2229-VIII).
У пункті 7 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
За правилами частин 2, 3 статті 26 Закону № 2229-VIII обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Отже, в № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.
Пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні(частина 1 статті 350-6 ЦПК України).
Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. При вирішенні питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 6 червня 2024 року у справі № 285/7922/23 (провадження № 61-5538св24).
Верховний Суд у постанові від 5 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19), погоджуючись з апеляційним судом, який відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, виснував, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених, зокрема, у Кримінальному Кодексі України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Верховний Суд погодився з тим, що у справі існує тривалий конфлікт між сторонами, але обставини справи не вказують на необхідність застосування обмежувального припису.
Згідно з частинами 1-4 статті 12, частинами 1 - 5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо.
Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (частина 1, пункт 2 частина 2 статті 76 ЦПК).
Із наданих в судовому засіданні пояснень сторін та наявних матеріалів справи не вбачається фактів того, що між заявницею ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, внаслідок чого виникають конфліктні ситуації. Небажання спільного проживання дружини із чоловіком, небажання зустрічей та бажання розірвати шлюб, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Факт неприязних стосунків та наявність тривалого конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як тещою і зятем, що провокує сварки між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , емоційну та психологічну напругу між ними, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису щодо чоловіка.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 (провадження №61-22727св19) зроблено такий висновок: Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства.
Слід зазначити, що постановами суду від 05.11.2025 року та від 17.03.2026 року встановлено три епізоди скоєння ОСОБА_2 відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнього насильства, а саме ображав її словами нецензурної лайки 14.09.2025, 16.09.2025 та 12.02.2026. Відтак, достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 постійно вчиняє до заявниці домашнє насильство, в тому числі психологічне, що свідчать про його жорстоке поводження, постійне використання у безпосередньому спілкуванні з дружиною погроз, ненормативної лексики, образ та приниження, заявницею суду не надано і таких не встановлено.
Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

В И Р І Ш И В:
У задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 08.05.2026 року. 

Суддя:	  	В.  І.  Вачко