Номер провадження: 22-ц/813/3626/26 
Справа № 501/3810/25
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Канікаєва Юрія Олеговича
на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22 грудня 2025 року, ухвалене Чорноморським міським судом Одеської області, у складі: судді Петрюченко М.І. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

02.09.2025 ОСОБА_1 в особі свого представника Канікаєва Юрія Олеговича звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на положення ст. 199 СК України просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів доходів, але не менше, ніж 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дорослої людини відповідного віку за період з 01.07.2025 до 30.06.2028, а також судові витрати на професійну правничу допомогу – 40000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що у сторін є діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 28.08.2025 у справі № 501/1552/25 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від всіх видів доходів але не менше ніж 50% від розміру прожиткового мінімуму встановленого для дорослої людини відповідного віку за період з 11.04.2025 до 30.06.2025.
ОСОБА_3 в даний час навчається у Одеському національному морському університеті на 1-му курсі денного відділення та закінчує навчання 30.06.2028
Позивач стверджує, що відповідач не надає належної допомоги на утримання дитини, на підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом (а.с. 1-17).
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що на сьогодні існує рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 28.08.2025 у справі № 501/1552/25, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини. А також заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, зазначаючи, що позивачка не надала доказів необхідності витрат на послуги адвоката в розмірі 40000 грн, а також не надала ніяких документів на підтвердження своїх витрат на правову допомогу та об`єму робіт, які виконав адвокат у справі (а.с. 33-38).
У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 в особі свого представника Канікаєва Юрія Олеговича зазначила, що у справі № 501/1552/25 позивач просила стягнути з відповідача аліменти за період з 11.04.2025 по 30.06.2025, а в даній справі предметом спору є стягнення аліментів з відповідача за зовсім інший період: з 01.07.2025 по 30.06.2028. Щодо судових витрат зазначено, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого з відповідної сторони на підставі положень ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку – втручання суперечитиме принципу свободи договору (а.с. 39-44).
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 22 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 ) про стягнення аліментів – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від всіх видів доходів але не менше ніж 50% від розміру прожиткового мінімуму встановленого для дорослої людини відповідного віку на час навчання, починаючи з дня звернення до суду з 02.09.2025 по 30.06.2028.
У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 55-59).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Канікаєва Юрія Олеговича просить скасувати оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 40000 грн, в іншій частині рішення залишити без змін.
Доводами апеляційної скарги є те, що ЦПК України передбачає стягнення не тільки тих витрат, які позивач поніс, а також і тих, які позивач має невідворотно понести. 
Зазначає, що до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги, а детальний опис наданих послуг відображається самими матеріалами даної справи (позов, докази, відповідь на відзив з додатками), а попередній розрахунок та обґрунтування витрат наведені у позовній заяві (а.с. 61-68).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя – доповідач), Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.) від 29.12.2025 та 25.02.2026 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 09.06.2025 о 15:30 год. (а.с. 70-70зв., 74).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 09.06.2026 представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, відповідач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_8 – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як отримали судові повістки-повідомлення на 09.06.2026 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 08.04.2026 о 07:34:38 та 07:37:03 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 76, 77зв.), в судове засідання не з`явилися.
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, а також до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, а тому в частині стягнення аліментів рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22 грудня 2025 року не переглядається.
Приймаючи оскаржуване рішення в частині витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні: ордер на надання правової допомоги (а.с.6 зворотній бік); копія договору № 781/23 про надання правової допомоги від 31.10.2023 (а.с. 7 зворотній бік). Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів понесених витрат у вказаному розмірі (детальний опис робіт наданих адвокатом, акт на підтвердження факту надання правової допомоги, платіжних документів), тощо. Тому, суд першої інстанції вирішив відмовити у стягненні таких витрат.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Частинами 2 та 3 цієї статті передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 369/14377/19 (провадження № 61-8314св23) зроблено висновок, що «Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву». 
Крім того, Веховним Судом сформовано та стало притримується правова позиція, що компенсація витрат на правничу допомогу за фіксованим гонораром не потребує деталізації витраченого часу адвоката (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2026 року у справі № 367/4064/21); фіксований гонорар адвоката в апеляційній інстанції підтверджений договором і платіжними документами як належні докази витрат на правничу допомогу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2026 року у справі № 757/53285/20-ц), відсутність доказів фактичної оплати гонорару не є підставою для відмови у розподілі витрат на правничу допомогу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2026 року у справі № 186/1156/24).
Так, представником позивача на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України у першій заяві по суті справи – позовній заяві - було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у фіксованому розмірі 40000 грн та надано до позову ордер на надання правової допомоги (а.с. 6 зв.); копія договору № 781/23 про надання правової допомоги від 31.10.2023 (а.с. 7 зв.).
Згідно з розділом 4 договору № 781/23 від 31.10.2023 сторони погодили, що гонорар адвоката підлягає оплаті в строк 10 (десять) робочих днів з моменту набрання чинності рішенням суду по суті спору у відповідній інстанції. Гонорар адвоката у суду першої інстанції становить 40000 грн (а.с. 7зв.).
Як вже зазначалося вище, у відзиві на позовну заяву – як першій заяві по суті справи на стадії розгляду справи судом першої інстанції - відповідач ОСОБА_2 заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, зазначаючи, що позивачка не надала доказів необхідності витрат на послуги адвоката в розмірі 40000 грн, а також не надала ніяких документів на підтвердження своїх витрат на правову допомогу та об`єму робіт, які виконав адвокат у справі (а.с. 34).
Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо відмови у розподілі судових витрат на правову допомогу з підстав ненадання позивачем доказів фактичного понесення таких витрат, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України, частина 8 статті 141 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
Указана судова практика є незмінною.
А тому доводи апеляційної скарги є частково слушними в наведеній частині.
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи те, що позивачем разом із першою заявою по суті справи - позовною заявою було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, надано докази на підтвердження таких витрат, а саме договору про надання правової (правничої) допомоги № 781/23 від 31.10.2023, яким погоджено фіксовану ціну такого договору у вигляді гонорару адвоката у розмірі 40000 грн, наявність клопотання відповідача щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт та послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціни позову, колегія суддів вважає частково обгрунтованими доводи апеляційної скарги.
Суд бере до уваги, що предметом позову по даній справі є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за період з 01.07.2025 до 30.06.2028 з огляду на довідку Одеського національного Морського університету від 27.02.2025 про навчання сина сторін у вказаному учбовому закладі з 2024 по 30.06.2028 (а.с. 6).
Проте, рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 20 серпня 2025 року (справа № 501/1552/25) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, вже було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від всіх видів доходів але не менше ніж 50% від розміру прожиткового мінімуму встановленого для дорослої людини відповідного віку за період з 11.04.2025 до 30.06.2025 із зазначенням того, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
В основу вказаного судового рішення також було покладено ту саму довідку Одеського національного Морського університету від 27.02.2025 про навчання сина сторін у вказаному учбовому закладі з 2024 по 30.06.2028.
Тобто, обставини навчання повнолітнього сина в одному й тому самому учбовому закладі як одна з підстав для стягнення аліментів на його утримання залишилася незмінною, проте позивачка, на власний розсуд розпорядившись своїми правами та незважаючи на її передбачене ч. 1, 2 ст. 199 СК України право стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, на період їх навчання, спочатку стягнула аліменти з 11.04.2025 до 30.06.2025 (справа № 501/1552/25), а потім – з 02.09.2025 по 30.06.2028 (справа № 501/3810/25).
Як у першій, так і в другій справі позивачкою ставилося питання про стягнення витрат на правничу допомогу, на що слушно посилається відповідач, при цьому, одним і тим самим представником, на підставі одного й того самого договору про надання правової допомоги - № 781/23 від 31.01.2023, судові витрати якого у першій справі заявлялися як 40000 грн, але задоволені судом частково та стягнуто у розмірі 5000 грн.
Проте, з урахуванням позиції відповідача по теперішній справі саме про зменшення витрат на правову допомогу з огляду на відсутність доказів необхідності витрат на послуги адвоката в розмірі 40000 грн, чого судом першої інстанції помилково не враховано, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на надання правової допомоги у розмірі 3000 грн, що відповідатиме критеріям розумності та співмірності як з урахуванням вищенаведених обставин справи, так і правовідносин сторін та норм права, що регулюють такі відносини, а також необхідності їх понесення позивачкою з огляду на обставини справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Канікаєва Юрія Олеговича задовольнити частково.
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 22 грудня 2025 року в оскаржуваній частині щодо стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 12 червня 2026 року 

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький