Справа № 199/7198/26
(1-кп/199/917/26) 
ВИРОК 
іменем України

11.06.2026  м. Дніпро 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 42026042010000011 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2026, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянина України, українця, із вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх, непрацездатних осіб не маючого, приватного підприємця, зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 та проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.3692 КК України, 

учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_4 
обвинувачений – ОСОБА_3 
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 протягом тривалого часу маючи необхідні зв`язки з працівниками ТСЦ МВС № 1249, розташованого за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 31Д, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, організував незаконну діяльність щодо систематичного одержання неправомірної вигоди від мешканців м. Дніпра за позитивне складання практичного іспиту з навичок керування транспортним засобом, необхідного для отримання посвідчення водія.
Так, наприкінці жовтня 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після успішного складання теоретичного іспиту з Правил дорожнього руху, з метою отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», звернувся до територіального сервісного центру МВС для складання практичного іспиту з навичок керування транспортним засобом.
З метою подальшого складання практичного іспиту та отримання посвідчення водія категорії «В» ОСОБА_5 вирішив отримати консультацію щодо порядку складання практичного іспиту у територіальних сервісних центрах МВС.
Надалі ОСОБА_5 отримав номер мобільного телефону ОСОБА_3 та підтримував з останнім спілкування з питань, пов`язаних із порядком складання практичного іспиту та отримання посвідчення водія категорії «В».
Крім того, ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_5 про наявність у нього можливості впливу на працівників ТСЦ МВС № 1249 під час прийняття рішення щодо успішного складання практичного іспиту з керування транспортним засобом.
У подальшому, 13.03.2026, більш точний час не встановлено, під час телефонної розмови ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 про намір скласти практичний іспит для отримання посвідчення водія категорії «В».
Після цього, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, 13.03.2026 близько 13 год. 15 хв., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в телефонному режимі висловив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропозицію щодо надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень для себе, тобто ОСОБА_3 , за вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави – адміністратора (екзаменатора) ТСЦ МВС № 1249 м. Дніпро, з метою прийняття позитивного рішення щодо успішного складання практичного іспиту ОСОБА_5 для отримання права керування транспортним засобом категорії «В».
Надалі, ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, 14.03.2026 о 13 год. 30 хв. одержав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень шляхом здійснення останнім грошового переказу через термінал АТ КБ «ПриватБанк» на номер банківської картки, який ОСОБА_3 надіслав у застосунку «WhatsApp» на телефон ОСОБА_5 , відкритої на ім`я ОСОБА_3 – № НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», для себе за вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави – адміністратора (екзаменатора) ТСЦ МВС № 1249 м. Дніпро, з метою прийняття позитивного рішення щодо успішного складання практичного іспиту ОСОБА_5 та отримання ним права на керування транспортним засобом категорії «В».
Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразилися у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 3692 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді. 
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення повідомив, що дійсно 14.03.2026 о 13 год. 30 хв. він одержав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень шляхом здійснення останнім грошового переказу через термінал АТ КБ «ПриватБанк» на номер банківської картки для себе за вплив на адміністратора ТСЦ МВС № 1249 м. Дніпро, з метою прийняття позитивного рішення щодо успішного складання практичного іспиту ОСОБА_5 та отримання ним права на керування транспортним засобом категорії «В».
В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою всіх учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження, кожен окремо, правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 3692 КК України, як такі, що виразилися у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд відносить визнання вини та каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

4.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило. 
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
Вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді штрафу в розмірі 25000 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, обвинуваченого, який просив суд суворо його не карати, також суд враховує обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст. 3692 КК України.
Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України. 
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.3692 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500.00 (сорок дві тисячі п`ятсот) гривень.
Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 23.03.2026 на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , мобільний телефон IPhone 12 IMEI: НОМЕР_2 4.
Речові докази: 
-банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , мобільний телефон IPhone 12 IMEI: НОМЕР_2 4що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області (порядковий №102/1994) – повернути за належністю власнику;
-грошові кошти в сумі 4770 (чотири тисячі сімсот сімдесят) доларів США та 320 (триста двадцять) ЄВРО – які зберігаються за розпискою у ОСОБА_3 – залишити за належністю останньому.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, – з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського 
районного суду м. Дніпра        ОСОБА_6