ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2852/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., 
секретар судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін:
від прокуратури: Федотова О.П. (в залі суду); 
від відповідача-1: Васільєв В.О. (в залі суду); 
інші учасники: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 (суддя Боєва О.С., повний текст якого підписаний 17.03.2025) у справі № 908/2852/24
за позовом: Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі:
позивача-1: Міністерства освіти і науки України, м. Київ,
позивача-2: Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, м. Запоріжжя
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”, м. Київ,
відповідача-2: Федорівського центру професійної освіти, м. Запоріжжя
про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності

ВСТАНОВИВ:
25.10.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” та Федорівського центру професійної освіти про:
- визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024 № 60В200-200-24-b, укладеного між Федорівським центром професійної освіти та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” на користь Федорівського центру професійної освіти грошових коштів у розмірі 127794,48 грн, а з Федорівського центру професійної освіти одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 127794,48 грн стягнути в дохід держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації.
В обґрунтування своїх позовних вимог Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області зазначив, що за результатами процедури закупівлі UA-2024-02-20-003043-a 19.02.2024 між Федорівським центром професійної освіти та ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” укладено договір постачання електричної енергії №60В200-200-24-b на суму 127794,48 грн з ПДВ.
Прокурор вважає, що ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” в своїй пропозиції зазначив недостовірну інформацію, що є суттєвою для визначення результатів відкритих торгів, а саме, що кінцевим бенефіціарним власником ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” є ОСОБА_1 , тому відповідно до п. 11 ч. 1 ст.17 Закону України “Про публічні закупівлі” замовник повинен був відхилити тендерну пропозицію ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”, оскільки учасник закупівлі є особою, до якої застосовано санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт та послуг згідно із Законом України “Про санкції”, оскільки до ОСОБА_1 . Указом Президента України від 24 червня 2021 року № 266/2021 було застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) щодо кінцевого бенефіціарного власника ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” ОСОБА_1 . 
На думку Прокурора ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” порушено також вимоги пп. 1 п. 44 та пп. 11 п. 47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178, яким визначено, що Замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення нею публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України “Про санкції”.
В частині недійсності правочинів та стягнення коштів прокурор послався на положення ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України та вказав, що укладений між відповідачами договір є недійсними, оскільки суперечить інтересам держави і суспільства, а стягнення коштів є наслідком такої недійсності.
Враховуючи наявність умислу лише у однієї сторони оспорюваного договору – ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”, одержані ним кошти за цим правочином у розмірі 127794,48 грн підлягають поверненню іншій стороні договору – Федорівському центру професійної освіти, а отримані останнім за рішенням суду кошти підлягають стягненню в дохід держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації. 
Оскільки фінансування за оспорюваними правовідносинами здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, тому у даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів, за рахунок яких здійснюється, зокрема, фінансування потреб Федорівського центру професійної освіти. 
Звертаючись з позовом до суду в інтересах держави, прокурор зазначив, що органами, уповноваженими державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти та Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету та орган виконавчої влади, якому підпорядковується Федорівський центр професійної освіти, як сторона оспорюваного договору. При цьому, прокурор зазначив, що зазначені органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснили.
Так, 24.05.2024 вих. № 56-5089 вих-24 (арк. с. 52-53) Перший заступник керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області звернувся з листом до Міністерства освіти і науки України (позивач-1) з пропозицією надати необхідну інформацію та повідомити про те, чи зверталось Міністерство освіти і науки України до суду з позовом про визнання недійсним вищезазначеного договору із застосуванням наслідків недійсності, а у разі непред`явлення та відсутності наміру подавати позовну заяву – повідомити про причини. 
Міністерством освіти і науки України листом № 1/9773-24 від 03.06.2024 (арк. с. 54-55) повідомлено окружну прокуратуру, зокрема, про те, що через відсутність інформації щодо укладення вищевказаного договору заходи, спрямовані на забезпечення дотримання вимог законодавства, Міністерство не вживало. У разі наявності підстав, Міністерство просило вжити відповідні заходи, спрямовані на захист інтересів держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації. 
Крім того, Пологівською окружною прокуратурою Запорізької області направлено до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації лист від 11.07.2024 № 56/1-5715ВИХ-24 (ар.с. 56-57) з проханням надати відповідні інформацію та документи, в т.ч. повідомити, чи має намір Департамент звертатися до суду з позовом про визнання договору недійсним та стягнення коштів, повідомивши про причини - у разі відсутності такого наміру. 
У листі від 24.07.2024 № 2840/03.2-13 “Про надання інформації” (арк.с. 58) Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації повідомив про те, що заходи, спрямовані на захист інтересів держави, шляхом звернення до суду з позовом ним не вживались. У разі наявності таких підстав, просив вжити заходи з представництва інтересів в суді в особі Департаменту у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Таким чином, володіючи вищезазначеною інформацією та маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, Міністерство освіти і науки України та Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації самостійні заходи для звернення з позовом до суду не вживали, що свідчить про пасивну поведінку уповноважених суб`єктів владних повноважень.
Листами від 21.1.2024 № 56-6860ВИХ-24, № 56-6861ВИХ-24 Першим заступником керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області (арк.с. 73 з обох боків) на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” повідомлено Міністерство та Департамент про направлення до Господарського суду Запорізької області відповідної позовної заяви.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі № 908/2852/24 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури,  в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована наступним: 
- рішення Господарського суду Запорізької області у цій справі постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушення процесуального права, а саме статей 203, 216, 228 Цивільного кодексу України, Закону України «Про санкції», додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 24.06.2021 № 266/2021, Закону України «Про публічні закупівлі», пункту 3-7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про публічні закупівлі», пунктів 3, 39, 44, 47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», статей 11, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України;
- висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають установленим обставинам справи. Вказане відповідно до статті 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.
Так, санкція у вигляді обмеження торговельних операцій, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань включає в себе заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг, наслідком яких є укладення договорів, зокрема договору постачання електричної енергії, та перерахунок коштів за цим правочином. При цьому, перелік санкцій, накладених на ОСОБА_1 , не є вичерпним та включає інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції», та виключає можливість укладення правочинів, наслідком яких є виникнення економічних і фінансових зобов`язань із підсанкційною особою.
Відмежування юридичної особи від її бенефіціарного власника, до якого застосовано санкції за здійснення діяльності, спрямованої на заподіяння шкоди державним інтересам, є штучним та становить собою прояв надмірного формалізму, позаяк не враховує правової та майнової залежності юридичної особи від її власника. Крім того, в світлі спірних правовідносин участь ТОВ «Твій Газзбут» у публічних закупівлях є формою уникнення ОСОБА_1 обмежень, застосованих до нього накладенням відповідних санкцій, шляхом діяльності через підконтрольну юридичну особу, а виконання зазначених зобов`язань за оспорюваним договором про закупівлю призводить до отримання прибутку ТОВ «Твій Газзбут», контрольованим особою, до якої застосовані санкції, а відтак призводить до економічного збагачення підсанкційної особи як кінцевого одержувача визначених вигод за рахунок бюджетних коштів. 
Аналогічної позиції дотримуються органи Антимонопольного комітету України, якими відмовлялось у задоволенні скарг ТОВ «Твій Газзбут» на незаконне відхилення замовниками його тендерних пропозицій у подібних закупівлях, тобто публічних закупівлях товару за бюджетні кошти. Водночас, це не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення;
- посилання суду на положення статті 96 ЦК України, статті 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» про те, що юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника) є недоречним. Стверджує, що отожнення понять зобов`язання і санкція є неправильним. З урахуванням викладеного, твердження суду щодо відсутності обмежувальних заходів щодо ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» є безпідставним.

У відзив на апеляційну скаргу відповідач-2 проти його задоволення заперечив, рішення вважає законним і обґрунтованим, натомість, позицію апелянта такою, що не відповідає чинному законодавству; наголошує, що поставлені в апеляційній скарзі питання вже були предметом дослідження суду першої інстанції, який прийняв правомірне рішення на підставі всебічно досліджених доказів. В свою чергу, зауважує, що апелянтом не надано достатніх даних та підстав для скасування рішення.
Інші учасники не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 02.04.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
11.04.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2025 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху через неподання доказів оплати судового збору у встановленому розмірі (визначена сума доплати 1453,44 грн.). Скаржнику наданий строк (5 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
23.04.2025 на адресу суду засобами поштового зв`язку від скаржника надійшла заява про усунення недоліків скарги, на виконання вимог ухвали від 14.04.2025 до якої додано платіжну інструкцію №880 від 16.04.2025 про сплату 1453,44 грн.
Ухвалою від 23.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 29.09.2025, сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань. 
09.05.2025 до суду від Федорівського центру професійної освіти надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
05.09.2025 (зареєстровано судом 08.09.2025) до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду об`єднаною палатою КГС ВС справи №922/3456/23.
Також 05.09.2025 (зареєстровано судом 08.09.2025) до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” надійшов відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на його подання. 
Розглянувши вказане клопотання, суд встановив наступне.
Так, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справі і встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. 
Ухвалу отримано сторонами в електронні кабінети 25.04.2025 о 13:49 годині. Отже, відзив на апеляційну скаргу мав бути поданий відповідачем-1 до 05.05.2025 (включно).
В свою чергу, останній надійшов до суду 05.09.2025.
Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За змістом частин першої та четвертої статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Натомість відповідно до частини другої статті 119 ГПК України за заявою учасника може бути продовжений строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.
Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Водночас суд не може продовжити строк понад встановлений цим Кодексом (правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).
Як встановлено ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що суд може поновити лише пропущений процесуальний строк, що встановлений законом, клопотання відповідача-1 про поновлення строку, що встановлений судом, є безпідставним. Крім того, оскільки строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлений в ухвалі суду від 23.04.2025, сплив на час звернення ТОВ "Твій Газзбут" з клопотанням, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави і для продовження строку. 
З урахуванням наведеного вище, клопотання ТОВ «Твій Газзбут» про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 908/2852/24 необхідно залишити без задоволення.
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 118 ГПК України).
Отже, відзив на апеляційну скаргу, поданий ТОВ «Твій Газзбут», суд залишає без розгляду.
Такі ж висновки щодо застосування статті 119 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22.
Судове засідання, призначене на 29.09.2025 на 15:30 годину не відбулося, у зв`язку з тим, що в призначений час судового засідання сайт https://vkz.court.gov.ua/ знаходився на технічному обслуговуванні. З урахуванням технічної неможливості провести судове засідання, суд визнав необхідним визначити іншу дату такого засідання та ухвалою суду від 29.09.2025 призначив судове засідання на 29.01.2026. 
27.01.2026 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, з урахуванням доводів, наведених у відзиві.
У судовому засіданні 29.01.2026 оголошено перерву до 26.05.2026.
14.04.2026 до суду від керівника Запорізької обласної прокуратури Михальчук Я.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до завершення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №927/994/23. Клопотання мотивоване тим, що правовий висновок Об`єднаної палати щодо впливу санкцій на дійсність договорів та їх відповідність публічному порядку матиме визначальне значення для правильного вирішення доводів позовної заяви у цій справі; без очікування такого висновку забезпечити єдність судової практики, правову визначеність та передбачуваність судового рішення є неможливим.
У судовому засіданні 26.05.2026 представник відповідача-1 просив залишити подане ним 05.09.2025 клопотання про зупинення провадження у справі без розгляду, як таке, що втратило актуальність на час розгляду справи, яке задоволено судом. 
Розглянувши у судовому засіданні 26.05.2026 клопотання прокурора про зупинення провадження у справі, колегією суддів відмовлено у його задоволенні протокольною ухвалою.
Так, статтями 227, 228 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав, відповідно до яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21).
Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Отже, за змістом цієї норми зупинення провадження у справі з цієї підстави є правом, а не обов`язком суду. Таке право може бути реалізовано за наявності двох умов: 1) правовідносини є подібними; 2) палата, об`єднана палата, Велика Палата Верховного Суду, здійснює перегляд справи (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 31.01.2022 у справі №910/22748/16, від 13.01.2023 у справі №911/3023/19, від 20.11.2023 у справі №910/14224/20, від 18.11.2024 у справі №907/1115/23, від 22.01.2025 у справі №910/8568/23, частково на неврахування яких зазначає прокурор).
Щодо визначення подібних правовідносин, Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин. Так, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
У справі, що розглядається, на вирішення суду апеляційної інстанції поставлено питання чи міг Федорівський центр професійної освіти укласти за результатами проведення процедури публічних закупівель договір з юридичною особою - ТОВ "Твій Газзбут", кінцевий бенефіціарний власник якої, - ОСОБА_1 перебуває під санкціями, встановленими рішенням РНБО.
Тож йдеться про застосовність чи незастосовність пункту 25 частини першої статті 4 Закону ''Про санкції'' до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Твій Газзбут" ОСОБА_1 і самого ТОВ "Твій Газзбут" саме у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із названим Законом і рішенням РНБО.
Натомість, у справі №927/994/23, де предметом судового розгляду є стягнення з покупця за договором поставки вартості придбаного ним, але не оплаченого товару, а також штрафних санкцій та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, до закінчення розгляду якої Прокурор клопоче про зупинення провадження у справі №908/2852/24, на вирішення Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду поставлено питання існування різних правових позицій Верховного Суду, застосування яких у одних випадках свідчить, що у разі з`ясування, що позивач підпадає під визначення осіб, зазначених у пункті 1 Постанови №187 як такі, що "пов`язані з державою-агресором", це є підставою для відмови в позові, а в інших випадках свідчить, що у разі з`ясування, що позивач підпадає під визначення осіб, зазначених у пункті 1 Постанови №187 як таких, що "пов`язані з державою-агресором", це не впливає на можливість задоволення позову, однак є підставою для зупинення виконання майбутнього судового рішення під час виконавчого провадження.
Як наслідок, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, приймаючи справу №927/994/23 до розгляду, виснував про існування неоднакового правозастосування Верховним Судом пункту 1 Постанови №187 в аспекті того, чи підлягає застосуванню зазначений у цьому пункті мораторій щодо виконання грошових зобов`язань на користь осіб (позивачів/стягувачів), пов`язаних з державою-агресором, на будь-якій стадії судового процесу, обмежуючи суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів) у реалізації ними права вимоги до зобов`язаної сторони як шляхом звернення за судовим захистом, так і шляхом примусового виконання, чи вказаний мораторій як такий, що означає відстрочення виконання певних зобов`язань, а не звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами, не має бути підставою для припинення зобов`язання та відмови у захисті порушеного права.
Тож у справі №927/994/23 йдеться про вирішення питання застосування визначених законодавцем певних особливостей, пов`язаних із примусовим виконанням рішень, якщо стягувачами у виконавчому провадженні є особи, пов`язані з державою-агресором, з метою акумулювання майна для майбутнього звернення стягнення.
Тобто на розгляд Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду передано питання про те, чи має бути відмовлено у позові про стягнення заборгованості, за наявності встановленого Постановою №187 мораторію на виконання грошового зобов`язання, саме з підстав пов`язаності особи з державою-агресором, чи цей мораторій розповсюджується лише на стадію виконання судового рішення про стягнення боргу.
Водночас, правовідносини у цій справі №908/2852/24 та у справі №927/994/23, що перебуває на розгляді Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, не є подібними за суб`єктним складом спірних правовідносин та змістовим критерієм. 
Звідси, відсутні підстави для зупинення провадження у справі.
У судовому засіданні 26.02.2026 оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Федорівським центром професійної освіти (Замовник, відповідач-2 у справі), як юридичною особою, яка забезпечує потреби держави або територіальної громади, 20 лютого 2024 року оприлюднено в електронній системі публічних закупівель “ProZorro” оголошення про проведення закупівлі без використання електронної системи (ідентифікатор закупівлі UA-2024-02-20-003043-a), а саме: про закупівлю електричної енергії з послугою розподілу ДК 021:2015:09310000-5 – електрична енергія) в обсязі 13546 кВт/год; строк поставки: 31 грудня 2024. 
19.02.2024 між Федорівським центром професійної підготовки (Споживач, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” (Постачальник, відповідач-1) укладений Договір № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу (далі – Договір), відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб його електроустановок; очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 13 546 кВт/год; загальна вартість договору – 127794,48 грн з ПДВ (п. 1.1., п. 1.4, п. 4.2 Договору). 
У п. 12.1 Договору визначено, що останній набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 січня 2024, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
В матеріалах справи містяться копія Акту № ТГ384005284 від 20.02.2024 приймання-передачі електричної енергії до Договору № 60В200-200-24-b від 19.02.2024 щодо постачання у січні 2024 року електроенергії в обсязі 13546 кВт/год на загальну суму 127794,48 грн та копія виписки з рахунка за 28.02.2024 про перерахування Федорівським центром професійної освіти на рахунок ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” суми 127794,48 грн оплати за активну електроенергію за січень 2024. 
Перший заступник керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в порядку ст. 53 ГПК України звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/2852/24, в якому просить визнати недійсним укладений між відповідачами Договір № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024, а також застосувати наслідки недійсності зазначеного правочину. 

Розглянувши підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача-1: Міністерства освіти і науки України, м. Київ та позивача-2: Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, м. Запоріжжя, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі позивачів та дотримання прокурором процедури звернення, передбаченої ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.53 ГПК України.
Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив із того, що санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно з Законом України “Про санкції” до Фірташа Димитра Васильовича не застосовано. Також в матеріалах справи відсутні докази застосування такої санкції безпосередньо до ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”. 
При цьому, санкції, застосовані персонально до фізичної особи, не можуть бути застосовані до юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником якої є така фізична особа, оскільки ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” є самостійною юридичною особою та не відповідає за зобов?язання свого учасника.
Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, а тому введення до фізичної особи – ОСОБА_1 обмежувальних заходів (санкцій) у вигляді обмеження торговельних операцій; обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань носять персональний характер та не означає те, що вказані санкції є такими, що застосовані до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”, кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 . 
Відносно інших санкцій, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України “Про санкції” судом наголошено, що у статті 4 Закону України “Про санкції” серед видів санкцій визначено в т.ч. й інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом. Водночас, розкриття поняття “інших санкцій” Закон не містить, а враховуючи дискреційні повноваження суб`єктів, які приймають рішення про застосування санкцій, у суду відсутні повноваження здійснювати тлумачення та приймати рішення про те, який саме вид санкцій може вважатись “іншою санкцією” у розумінні п. 25 ч.1 ст. 4 Закону України “Про санкції”.
Звідси, твердження прокурора про порушення пп. 11 п. 47 Особливостей під час проведення процедури закупівлі без використання електронної системи, за результатами якої був укладений оспорюваний договір та необхідності застосування ч.3 ст.228 ЦК України, є необґрунтованим, а тому у позові слід відмовити. 

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Оскільки доводами апеляційної скарги не є підстави представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів в суді, то суд апеляційної інстанції рішення в цій частині не перевіряє. 

Колегія суддів, в межах вимог і доводів скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з наступних підстав. 
Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії, як такого, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзацом 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, ч. 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно з нормою ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі".
Вказаний Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41).
Постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - Особливості).
Вказаними Особливостями передбачено, що Замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей та з дотриманням принципів здійснення публічних закупівель, визначених Законом (п. 3).
Стаття 17 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачає перелік підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі. Так, замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо: 11) учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України "Про санкції".
Так, п. 1 ст.31 Закону України “Про публічні закупівлі” визначено, що замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо учасник процедури закупівлі: не відповідає установленим статтею 16 кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону; не відповідає встановленим абзацом першим частини третьої статті 22 цього Закону вимогам до учасника відповідно до законодавства; зазначив у тендерній пропозиції недостовірну інформацію, що є суттєвою при визначенні результатів процедури закупівлі, яку замовником виявлено згідно з частиною п`ятнадцятою статті 29 цього Закону.
За приписами підпункту 11 пункту 47 Особливостей (у редакції станом на дату оголошення закупівлі та укладення Договору 19.02.2024) замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України “Про санкції”, крім випадку, коли активи такої особи в установленому законодавством порядку передані в управління АРМА.
У пункті 42 Особливостей передбачено, що замовник має право звернутися за підтвердженням інформації, наданої учасником/переможцем процедури закупівлі, до органів державної влади, підприємств, установ, організацій відповідно до їх компетенції. У разі отримання достовірної інформації про невідповідність учасника процедури закупівлі вимогам кваліфікаційних критеріїв, наявність підстав, визначених пунктом 47 цих особливостей, або факту зазначення у тендерній пропозиції будь-якої недостовірної інформації, що є суттєвою під час визначення результатів відкритих торгів, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого учасника процедури закупівлі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме на замовника Закон України "Про публічні закупівлі" покладає обов`язок відмовити учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі, якщо на це є передбачені Законом підстави.
З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” (код ЄДРПОУ 43965848) є ОСОБА_1 , громадянство: Україна; тип бенефіціарного володіння: непрямий вирішальний вплив; відсоток частки статутного капіталу або права голосу: 100.
У пункті 30 частини 1 статті 1 Закону України “Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення” зокрема визначено, що кінцевий бенефіціарний власник – будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. Кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи тощо.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України “Про санкції” (тут та надалі в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору) з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.
Правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права (стаття 2 Закону України “Про санкції”).
При цьому ст. 4 Закону України “Про санкції” визначає види санкцій, що підлягають застосуванню. Серед інших видів санкцій у п. 10 цієї статті визначено такий вид санкцій як заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року “Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)”, введеним в дію Указом Президента України від 24 червня 2021 року № 266/2021, відповідно до статті 5 Закону України “Про санкції” Рада національної безпеки і оборони України (на яке посилається позивач) було вирішено підтримати внесені Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) та відповідно застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до: 1) фізичних осіб згідно з додатком 1; 2) юридичних осіб згідно з додатком 2. 
Апеляційний суд зазначає, що ТОВ “ТВІЙ ГАЗ ЗБУТ” відсутнє у переліку юридичних осіб згідно з додатком 2 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".
Відповідно до частин 1 та 3 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. 
За змістом ст.3 Закону "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном та не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.
Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, про що також вказав Верховний Суд під час розгляду справи №922/3275/23 (постанова від 12.12.2024) де зазначив, що застосування персонально санкції до фізичної особи - Фірташа Д.В не означає те, що такі санкції є такими, що застосовані до ТОВ "Твій Газзбут", кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 . 
Тому доводи прокурора про те, що санкції застосовано саме до ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" не знайшли підтвердження. Водночас санкції, застосовані персонально до фізичної особи, не можуть бути застосовані до юридичної особи, кінцевим бенефіціарним власником якої є така фізична особа.
Щодо персональних санкцій, затосованих до кінцевого беніфіціарного власника суд зазначає таке.
Як вже вказувалось вище, Президент України Указом від 24.06.2021 №266/2021 ввів в дію рішення РНБО від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", згідно з яким були застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1 та юридичних осіб згідно з додатком 2. 
У додатку 1 до рішення РНБО від 18.06.2021 до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), включений ОСОБА_1 .. До нього застосовані такі санкції: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) обмеження торговельних операцій; 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) повна заборона заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів; 9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави; 10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 13) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом ''Про санкції''. 
При цьому у рішенні РНБО від 18.06.2021, введеному в дію Указом Президента України №266/2021 від 24.06.2021 не вказано, які саме інші санкції застосовані до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Твій Газзбут" ОСОБА_1 .
Перелік видів санкцій, визначений у ст.4 Закону "Про санкції" , не є вичерпним, про що свідчить вказівка у переліку видів санкцій - "інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом". Втім, розкриття поняття "інших санкцій" Закон ''Про санкції'' не містить. 
Пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд РНБО Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України. Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 ч.1 ст.4 цього Закону "Про санкції" , приймається РНБО та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання (частини 1, 3 ст.5 Закону "Про санкції" ). 
Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення РНБО, уведеним в дію таким Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб, тобто він адресований цим особам і спрямований на припинення конкретних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №990/270/23, Верховного Суду від 13.11.2024 у cправі №922/1589/22).
Водночас, на сьогоднішній день відсутнє рішення уповноваженого органу про відповідність (ототожнення) спірної санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель "іншим санкціям, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом "Про санкції".
Тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що це і є "інша санкція", про що стверджує прокурор. 
Враховуючи норми спеціального закону та дискреційні повноваження суб`єктів, які приймають рішення про застосування санкцій, у суду відсутні повноваження здійснювати тлумачення та приймати рішення про те, який саме вид санкції може вважатись "іншою санкцією" у розумінні п.25 ч.1 ст.4 Закону України "Про санкції".
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що санкція у вигляді заборони на здійснення ОСОБА_1 публічних закупівель товарів, робіт і послуг, згідно із Законом "Про санкції", рішенням РНБО від 18.06.2021 не була застосована. 
Близькі за змістом висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 12.12.2024 у справі 922/3275/23 та Постанові Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №922/3069/24.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умислу сторін правочину на укладення договору з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, що є обов`язковою умовою для застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
Узагальнюючи наведене, суд доходить висновку про те, що прокурором не доведено що вказаний договір укладено з порушенням вимог законів України “Про публічні закупівлі”, “Про санкції”, “Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення”, Указу Президента України від 24.06.2021 № 266/2021, Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Відповідно, відсутні підстави для визнання договору недійсним на підставі статей 203, 215, 228 ЦК України.

Звідси, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема статей 203, 215, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, а також положень законодавства у сфері публічних закупівель та законодавства про санкції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Також не підтвердилися доводи апелянта про те, що сам факт застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” є достатньою підставою для визнання недійсним спірного договору та додаткових угод до нього.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами факту порушення вимог законодавства про публічні закупівлі під час укладення сторонами договору № 60АВ200-1585-23 від 25.05.2023, а також не доведено наявності санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг, застосованої до ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” або його кінцевого бенефіціарного власника у розумінні Закону України “Про санкції”.
Крім того, прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умислу сторін на укладення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, що є необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів також враховує, що спірний договір фактично виконаний сторонами, електрична енергія поставлена та спожита Федорівським центром професійної освіти”, а прокурором не доведено факту заподіяння державі майнової шкоди або неефективного використання бюджетних коштів внаслідок укладення та виконання спірного договору.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та намагання надати інше тлумачення встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, однак не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі (прокуратуру) і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі №908/2852/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі №908/2852/24 - залишити без змін.
Судові витрати Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 03.06.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд