Справа № 754/10929/25
Провадження № 2/761/4603/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді: Осаулова А.А.
за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.,
представника позивача Бабікової О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Комфорт Груп», ФОП ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних, інфляційних,-

в с т а н о в и в :
У березні 2026 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_2 до ТОВ «Комфорт Груп», ФОП ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних, інфляційних, в якому просила стягнути з ТОВ «Комфорт Груп» 3 % річних розмірі 68872,00 грн та 357458,77 грн інфляційних, з ФОП ОСОБА_3 3 % річних розмірі 26979,00 грн та 139496,11 грн інфляційних, витрати на правничу допомогу, судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.2021 між ТОВ «Комфорт-Групп» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 та 07.08.2021 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір № КБ2/2-2/11 на виконання робіт в квартирі АДРЕСА_1 , 
Позивачем були виконані умови договорів, 09.08.2021 р. сплачено 640625,00 грн ТОВ «Комфорт-Групп», а 07.08.2021 р. - 250000,00 грн ФОП ОСОБА_3 .
Між тим, Договори купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 та виконання робіт № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021 р. не були виконанні.
За рішенням Деснянського районного суду від 16.12.2024 р. у справі №761/46386/23 розірвано укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Групп» Договір купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021, стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Групп» на користь ОСОБА_2 сплачені грошові кошти за Договором купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021 в розмірі 640625,00грн, Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені грошові кошти за Договором № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021 у розмірі 250000,00грн.
Позивач зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Групп» сплатило кошти в сумі 640625,00 грн за рішенням суду - 10.03.2025 р., а Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 сплатила кошти в сумі 250000,00 грн за рішенням суду - 13.03.2025 р.
За період з 10.08.2021 р. по 10.03.2025 р. позивач нарахувала згідно ст. 625 ЦК України ТОВ «Комфорт Груп» 3 % річних розмірі 68872,00 грн та 357458,77 грн інфляційних, та за період з 08.08.2021 р. по 13.03.2025 р. - ФОП ОСОБА_3 3 % річних розмірі 26979,00 грн та 139496,11 грн інфляційних.
Вказане стадо підставою для звернення до суду.
У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо його задоволення, зазначає, що моментом порушення грошового зобов`язання є невиконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості. Розмір заборгованості встановлений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року, яке добровільно , без оскарження, виконано ТОВ «Комфорт-Групп» після набрання судовим рішенням законної сили, що визнається самою позивачкою.
Ухвалою судді від 24.07.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання
Ухвалою суду від 07.08.2025 р. справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
18.09.2025 р. справу передано до судді Осаулова А.А.
Ухвалою судді від 22.09.2025 року призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.
Ухвалою суду від 19.02.2026 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її судовий розгляд по суті.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.
Відповідачі в судове засідання своїх представників не направили, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили
У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 07.08.2021 між ТОВ «Комфорт-Групп» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11.
Згідно із п. 2.1., 2.2. Договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах передбачених цим Договором.
Відповідно до п. 1.1. Договору, об`єкт капітального будівництва є багатоквартирний житловий будинок, що має бути збудований на земельні ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість майнових прав на об`єкт нерухомості за офіційним курсом НБУ гривні до долара США, при зазначені проектній площі становить 640625,00грн, в т.ч. ПДВ - 106770,83грн, за 31,25кв.м проектної площі Об`єкта нерухомості.
Згідно із п. 2.5., 2.6. Договору, плановий строк закінчення будівництва - ІV квартал 2023 року. Плановий строк прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта капітального будівництва - ІV квартал 2023 року.
Пунктами 5.2. Договору передбачено, що продавець зобов`язаний побудувати об`єкт капітального будівництва та забезпечити прийняття його в експлуатацію та підключення до інженерних мереж та комунікацій.
Продавець має право на затримку введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва та/або оформлення права власності на об`єкт нерухомості на строк від шести до дванадцяти місяців від дати запланованого терміну прийняття в експлуатацію, якщо така затримка сталась в наслідок однієї із дій (зокрема, але не обмежуючись наведеним): будь-яких дозвільних органів державної влади або місцевого самоврядування, чи осіб уповноважених на виконання функцій держави, що є власниками інженерної інфраструктури чи мають відповідну ліцензію (дозвіл) на здійснення її експлуатації (п. 5.1. Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору, у разі дострокового припинення (розірвання) цього Договору з ініціативи покупця, або за рішенням продавця у зв`язку з невиконанням покупцем взятих на себе зобов`язань, продавець протягом року повертає покупцю грошові кошти, що фактично були одержані від покупця за оплату майнових прав на об`єкт нерухомості з вирахуванням на свою користь неустойки в розмірі десяти відсотків від суми повернення. У такому випадку цей Договір припиняється та втрачає свою чинність.
Згідно із п. 9.6. Договору, покупець має право, до прийняття об`єкта нерухомості за актом приймання-передачі та до оформлення права власності на об`єкт нерухомості, розірвати цей Договір на умовах, викладених у ньому, надавши належним чином оформлену заяву на розгляд продавця та отримавши письмову згоду.
Пунктом 7.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором та чинним законодавством України.
07.08.2021 між ТОВ «Комфорт-Групп» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11.
Відповідно до умов Додаткової угоди, сторони погодили доповнити пунктом 2.7. Розділ 2 Договору купівлі-продажу майнових прав, а саме покупець зобов`язаний протягом 14 днів, з моменту оповіщення, підписати всі необхідні документи для оформлення права власності та оплатити вартість оформлення, що становить 400дол США.
Повна плата вартості купівлі-продажу майнових прав, відповідно до Договору № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021, в розмірі 640625,00грн, підтверджується наданим до суду платіжним дорученням № ІВІ3404175 від 09.08.2021.
07.08.2021 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір № КБ2/2-2/11.
Відповідно до п. 1.1. Договору, виконавець зобов`язується виконати роботи в квартирі АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві виконані роботи відповідно до умов цього договору.
Згідно із п. 1.3. Договору, сторони погодили, що гарантом виконання робіт передбачених цим Договором виступає ТОВ «Комфорт-Групп», відповідно до Договору про співпрацю від 04.05.2021 № 04/05-2021.
Пунктом 2.1. Договору визначено, що вартість робіт становить 250000,00грн.
Відповідно до п. 3.3. Договору, виконавець зобов`язаний своєчасно та якісно виконувати усі передбачені Договором роботи.
Згідно із п. 4.1.4 Договору, у випадкову відмови замовника від передбачених цим Договором робіт, у зв`язку з розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021, виконавець повертає замовнику вартість оплачених робіт з вирахування на свою користь неустойки в розмірі десяти відсотків від суми повернення, протягом шести календарних місяців з дня звернення замовника та надання належних реквізитів для повернення коштів по цьому Договору.
Пунктом 6.1. Договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором та чинним законодавством України.
За рішенням Деснянського районного суду від 16.12.2024 р. у справі №761/46386/23 розірвано укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Групп» Договір купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021, стягнуто з Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Групп» на користь ОСОБА_2 сплачені грошові кошти за Договором купівлі-продажу майнових прав № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021 в розмірі 640625,00грн, Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені грошові кошти за Договором № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021 у розмірі 250000,00грн.
Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 09.06.2022 р. у справі № 520/9588/16-ц. 
В рішенні Деснянського районного суду від 16.12.2024 р. у справі №761/46386/23, яке набрало законної сили 16.01.2025 р., встановлено, що через істотне порушення ТОВ Комфорт-Групп» умов договору купівлі-продажу майнових прав, так як у позивачки не справдилися очікування за договором (отримати у власність проінвестований об`єкт нерухомості), тобто на що вона розраховувала під час укладення договору № КБ2/2-2/11 від 07.08.2021, внаслідок чого їй було спричинено шкоду у розмірі внесених на виконання цього договору коштів 640625,00грн,. До того ж підписанням Договору від 07.08.2021 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сторонами погоджено, що у випадку відмови замовника від передбачених цим Договором робіт, у зв`язку з розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав КБ2/2-2/11 від 07.08.2021, виконавець повертає замовнику вартість оплачених робіт.
Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Групп» в повному обсязі сплатило кошти в сумі 640625,00 грн за рішенням суду - 10.03.2025 р., а Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 сплатила кошти в сумі 250000,00 грн за рішенням суду - 13.03.2025 р., що підтверджується виписками по рахунку.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України входить до розділу I Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.
Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Отже, відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду від 16.12.2024 р. у справі №761/46386/23.
Між тим, рішення суду є обов`язковим до виконання з моменту набрання ним законної сили. В даному випадку рішення Деснянського районного суду від 16.12.2024 р. у справі №761/46386/23 набрало законної сили 16.01.2025 р., а тому позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних з ТОВ «Комфорт Груп» за період з 16.01.2025 р. по 10.03.2025 р., а з ФОП ОСОБА_3 за період з 16.01.2025 р. по - 13.03.2025 р.
Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано 3 % річних та інфляційні та встановлено, що за період з 16.01.2025 р. по 10.03.2025 р. з ТОВ «Комфорт Груп» підлягає стягненню 5125,00 грн інфляційних та 2843,32 грн 3 % річних, а за період з 16.01.2025 р. по 13.03.2025 р. з ФОП ОСОБА_3 2000,00 грн інфляційних та 1171,23 грн 3 % річних.
При цьому, судом також враховано, що під час розгляду справи №761/46386/23 позивачу вже було відмовлено в задоволенні стягнення з відповідачів ТОВ «Комфорт-Групп» в розмірі 229636,37грн - інфляційних витрат та 44598,00грн - 3% річних та ФОП ОСОБА_3 в розмірі 89953,81грн - інфляційних витрат та 18082,00грн - 3% річних на користь позивачки, оскільки така відповідальність за порушення грошового зобов`язання може виникати на підставі вже встановленого боргового зобов`язання за умови порушення умов його виконання. Під час ухвалення рішення по цій справі у відповідачів ще не настав визначений законом статус «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зокрема не виконання рішення суду про стягнення заборгованості», оскільки останні мають права як на оскарження цього рішення, так і на його добровільне виконання.
Відтак, відсутні підстави для нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних, з ТОВ «Комфорт Груп» починаючи з 10.08.2021 р. по 15.01.2025 р. та з ФОП ОСОБА_3 починаючи з 08.08.2021 по 15.01.2025 р. 
Крім цього, позивач просила стягнути витрати на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Крім цього, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила стягнути з відповідачів витрати на адвоката Конюшка Д.Б. та адвоката Бабікової О.С.
На підтвердження розміру витрат на адвоката Конюшка Д.Б. надано договір №01/11/23-ЮП/IL, акт виконаних робіт від 14.03.2025 р. на суму 25000,00 грн.
Між тим, з наданих доказів не зрозуміло, чи вказані витрати були понесені позивачем саме за супроводження справи №754/10929/25, чи стосуються справи №761/46386/23 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Групп", Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення коштів.
При цьому, в рішенні Деснянського районного суду від 16.12.2024 р. у справі №761/46386/23, яке набрало законної сили 16.01.2025 р. досліджувалось питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу за представництво інтересів позивача адвокатом Конюшко Д.Б. на підставі Договору про надання правової допомоги № 01/11/23-ЮП/ІL від 01.11.2023 р.
На підтвердження розміру витрат на адвоката Бабікової О.С. надано договір №44 від 24.06.2025, укладений з АО «Defensores», договір від 25.03.2025, укладений з адвокатом Бібіковою О.С., платіжну інструкцію від 25.06.2025 р. про сплату 41500,00 грн за договором №44 від 24.06.2025.
Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач 1 у відзиві подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вважає витрати на правничу допомогу не співмірними з розміром позовних вимог, є завищеними. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 873/137/21).
У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи те, що позовну заяву задоволено частково (щодо ТОВ «Комфорт Груп» - 1,4 % від загальної ціни позову, щодо ФОП ОСОБА_3 - 0,6 % від загальної ціни позову), беручи до уваги наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає можливим стягнути на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Комфорт Груп» 581,00 грн витрат на правничу допомогу, та з ФОП ОСОБА_3 249,00 грн правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення коштів судових витрат на правничу допомогу потрібно відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Комфорт Груп» 92,3 грн судового збору, та з ФОП ОСОБА_3 39,56 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263, 265 ЦПК України; ст. ст. 509,625 ЦК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Комфорт Груп», ФОП ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних, інфляційних, - задовільнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Комфорт Груп» 5125,00 грн інфляційних, 2843,32 грн 3 % річних за період з 16.01.2025 р. по 10.03.2025 р., 92,3 грн судового збору, 581,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 8641,62 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_3 2000,00 грн інфляційних та 1171,23 грн 3 % річних. за період з 16.01.2025 р. по 13.03.2025 р., 39,56 грн судового збору, 249,00 грн правничої допомоги, а всього 3459,79 грн. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог,- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідачі:
ТОВ «Комфорт Груп», код ЄДРПОУ 40318972,м Київ, вул. Б. Хмельницького, 55.
ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Суддя:      Андрій Осаулов