ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/463/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи: не з`явились, 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Монтажна компанія "Мегатех"
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2024 
(суддя Заверуха С. В.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024
(судді Розізнана І. В., Павлюк І. Ю., Грязнов В. В.)
у справі за позовом Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал"
до Приватного підприємства "Монтажна компанія "Мегатех"
про стягнення 1 847 865,42 грн відшкодування вартості енергоресурсів.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Міське комунальне підприємство "Хмельницькводоканал" (далі - КП "Хмельницькводоканал") звернулось до господарського з позовом до Приватного підприємства "Монтажна компанія "Мегатех" (далі - ПП "Мегатех") про стягнення заборгованості у розмірі 1 847 865,42 грн. за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року.
1.2. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю робіт № 629 в частині обліку та своєчасного відшкодування вартості використаних енергоресурсів. 
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами 
2.1. Сторони уклали договір про закупівлю робіт від 05.06.2023 № 629 (з додатками та додатковими угодами).
2.2. У пункті 5.3 договору погодили, що при використанні підрядником (відповідачем) електромережі замовника під час ведення робіт та обслуговування будівельного майданчика, використання інших енергоресурсів, надання інших послуг, підрядник повинен забезпечити їх облік та своєчасне відшкодування згідно з чинними тарифами та відповідними правилами користування згідно із законодавством України.
2.3. Однак відповідач облік енергоресурсів не вів, відшкодування не здійснював, що і стало підставою для звернення з цим позовом.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Рішенням від 10.09.2024 року Господарський суд Хмельницької області позов задовольнив частково. Стягнув з відповідача 1 345 246,08 грн відшкодування вартості енергоресурсів та 20178,69 грн судового збору, у решті позову відмовив.
3.2. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 10.12.2024 рішення суду першої інстанції залишив без змін.
3.3. Мотивували судові рішення тим, що умовами договору №629 про закупівлю робіт від 05.06.2023 було чітко визначено, що при використанні підрядником електромережі замовника під час ведення робіт та обслуговування будівельного майданчика, використання інших енергоресурсів, надання інших послуг підрядник повинен забезпечити їх облік та своєчасне відшкодування згідно з чинними тарифами та відповідними правилами користування згідно із законодавством України. Доказів виконання цього зобов`язання відповідач не надав. Водночас заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, як б підтвердили розмір конкретно використаної електроенергії, яка ним безпосередньо була використана, хоча тягар обліку покладався саме на нього.
3.4. Також суди вказали на правомірне зверненням позивача до Господарського суду Хмельницької області за альтернативною підсудністю в порядку частини п`ятої статті 29 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України).
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. 27.12.2024 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
4.2. Скаржник зазначає, що судове рішення ухвалено з порушенням правил територіальної юрисдикції (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 6 частини першої статті 310 ГПК України).
4.3. При цьому, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 29 ГПК України стосовно можливості застосування/незастосування альтернативної територіальної підсудності (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).
4.4. Крім цього, скаржник зазначає, що суди попередніх встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України), а саме: договір про постачання електричної енергії споживачу від 19.08.2023 № 7102/788; додаток № 2 до договору; додаткова угода № 4 від 12.12.2023; лист від 05.08.2024 № 0101-2363; копії платіжних доручень за 2023 - 2024; журнал показників лічильників; лист 754 від 07.04.2024; розрахунки вартості електричної енергії; договір від 19.07.2023 № 1117 про тимчасове приєднання електроустановки замовника.
4.5. Також скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не дотрималися висновків, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), а саме:
- від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 щодо застосування категорій стандартів доказування та принципу змагальності;
- Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 904/6994/20 щодо обов`язковості стандартів доказування.
5. Позиція інших учасників справи
5.1. Позивач надав відзив, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.
6.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
6.4. Так, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник у касаційній скарзі, зокрема, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме положень частини п`ятої статті 29 ГПК України.
6.5. За доводами скаржника, суди, в порушення правил територіальної підсудності, здійснили розгляд справи неповноважним складом суду.
6.6. У контексті цих доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає таке.
6.7. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
6.8. Розглядаючи та відхиляючи доводи ПП "Мегатех" про розгляд справи неповноважним складом суду та порушення правил підсудності, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що спір у цій справі виник через порушення відповідачем умов договору №629 про закупівлю робіт від 05.06.2023, місцем виконання робіт у якому є Хмельницька область, м. Хмельницький, а тому у позивача наявне право подання позову до Господарського суду Хмельницької області.
6.9. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
6.10. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
6.11. Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
6.12. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
6.13. ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).
6.14. Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
6.15. Параграфом 3 глави 2 розділу І ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).
6.16. Відповідно до статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.
6.17. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 ГПК України).
6.18. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2026 у справі №924/698/23, провадження до розгляду якої було зупинено, зазначено таке: 
"Разом із тим статтею 29 ГПК України визначено правила альтернативної територіальної підсудності.
Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 1 статті 29 ГПК України).
За змістом положень частини 5 статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Аналіз зазначеної норми процесуального закону свідчить про те, що нею встановлено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності: 1) якщо спір виник із договору, в якому визначено місце виконання; 2) якщо спір виник із договору, в якому не визначено місце його виконання, проте з огляду на специфіку врегульованих ним правовідносин виконувати такий договір можливо лише в певному місці.
Отже, у питанні, який позов може пред`являтися за територіальною підсудністю за вибором позивача, законодавець керується тим, що це позов у спорі, що виник із договору, який відповідає певним ознакам (у ньому визначено місце виконання або його можливо виконати лише в конкретному місці).
Обмежень про те, що зазначений спір має бути виключно спором про виконання цього договору, частина 5 статті 29 ГПК України не містить. 
Натомість саме місце пред`явлення позову у спорі, що виник із договору, законодавець визначає за вибором позивача за місцем виконання відповідного договору".
6.19. Отже наразі у постанові від 03.04.2026 у справі № 924/698/23 у подібних правовідносинах, до ухвалення якої зупинялося провадження у цій справі, існує висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини п`ятої статті 29 ГПК України.
6.20. За висловленою Верховним Судом правовою позицією у таких позовах підсудність справи має визначатися з урахуванням встановленого у частині п`ятій статті 29 ГПК України правила за вибором позивача, що у цьому випадку зумовлено місцем виконання договору. 
6.21. Таким чином, оскільки після відкриття касаційного провадження у цій справі Верховний Суд вже виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого господарського суду відповідно до такого висновку, згідно з наведеним пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПП "Мегатех" на судові рішення у даній справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України. 
Щодо наведеної скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, слід зазначити таке.
6.22. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 904/6994/20, на неврахування висновків у якій посилається скаржник, зазначено таке: 
"Водночас, Верховний Суд зазначає, що за змістом частини 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, що виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 86 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний".
6.23. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, які так само цитує скаржник.
6.24. У справі, що розглядається, господарські суди попередніх інстанцій, оцінюючи заперечення відповідача щодо обсягу використаних енергорерусів, звернули увагу на те, обов`язок обліку використаної електроенергії за умовами укладеного між сторонами договору, покладався конкретно на відповідача (скаржника). У даному випадку зацікавленість щодо належного виконання умов договору в зазначеній частині покладалося безпосередньо на підрядника, а не замовника, однак підрядник жодних дій не вчинив. Належних доказів, які б підтвердили конкретний розмір спожитої енергії за зазначений період часу відповідачем не надано.
6.25. Відтак, оцінивши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи, дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог.
6.26. Загалом зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди здійснили оцінку наявних у матеріалах справи доказів з точки зору достовірності, належності і вірогідності та за результатами аналізу чинних нормативних актів, які підлягали застуванню у спірних правовідносинах і зробили відповідні висновки. Водночас надання судами попередніх інстанцій оцінки доказів яка не співпадає з оцінкою скаржника, не свідчить про порушення судом норм процесуального права щодо дослідження доказів.
6.27. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
6.28. Водночас касаційна інстанція не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а її повноваження обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
6.29. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
6.30. Також колегія суддів наголошує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, суд виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
6.31. Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на положення частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
6.32. Отже, повноваження Верховного Суду з розгляду касаційних скарг мають здійснюватися з метою забезпечення сталої судової практики, а не створення можливості проведення додаткового апеляційного перегляду.
6.33. Водночас інші аргументи касаційної скарги передбаченими ГПК України підставами касаційного оскарження не обґрунтовані. Більше того, вони не містять у собі питань права чи правозастосування, а стосуються питань повторної оцінки доказів, що в межі повноважень суду касаційної інстанції не входить. 
6.34. Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що інша заявлена у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження рішення і постанови судів попередніх інстанцій (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) в межах здійснення касаційного провадження у цій справі свого підтвердження не знайшла. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій суд касаційної інстанції не встановив. 
Стосовно підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України
6.35. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.36. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.37. Однак, підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, у зв`язку із чим такі доводи як неналежне дослідження зібраних у справі доказів відхиляються судом касаційної інстанції. 
6.38. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що наведена міра обґрунтування даної постанови є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
6.39. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
6.40. Крім цього, касаційний суд у прийнятті даної постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не доведено і не обґрунтовано.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПП "Мегатех" у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
7.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
7.3. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
7.4. Під час касаційного розгляду в межах підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не встановив неправильного застосування чи порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Оскаржені рішення і постанова ухвалені за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, колегія суддів Касаційного господарського суду, не вбачає.
8. Судові витрати
8.1. Cудовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Монтажна компанія "Мегатех" у справі № 924/463/24 у частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Монтажна компанія "Мегатех" у частині підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 у справі № 924/463/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Г. Мачульський 

Є. Краснов