ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/18231/24 пров. № А/857/17375/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 
головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Хома О.П. в м. Львові) у справі № 380/18231/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач-1, ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач-2, ГУ ПФУ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач-3, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач-4, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 03.11.2023 № 133950013275, рішення відповідача-3 від 29.11.2023 № 133950013275 та рішення відповідача-4, відповідача-1 про відмову в зарахуванні пільгового стажу один місяць за три та у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003;
зобов`язати відповідача-1 зарахувати пільговий стаж один місяць за три (УБД) відповідно до довідок: № 4017 від 03.07.2024, № 4016 від 03.07.2024, № 11912 від 16.11.2023, виданих військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України, до страхового стажу та здійснити призначення та виплату пенсії позивачу із 03.10.2023 відповідно до ст. ст. 24, 44, 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що за наслідками розгляду поданої заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів відповідачами відмовлено йому в призначені пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає протиправними дії відповідачів щодо відмови в зарахуванні періодів проходження військової служби, протягом якого він брав участь в антитерористичній операції, з розрахунку один місяць за три згідно з пунктом 2.3. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014. Також просить суд взяти до уваги, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «імені Леніна», відповідно до архівних довідок про роботу в колгоспі.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 позовна заява була залишена без руху з підстав пропуску позивачем встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) шестимісячного строку звернення до суду. Позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень ГУ ПФУ в Рівненській області від 03.11.2023 № 133950013275, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 29.11.2023 № 133950013275 - повернуто позивачу.
Ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у визначені КАС України строки та порядку позивачем не оскаржувалася і набрала законної сили.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1991 по 02.04.1991 у колгоспі ім. Леніна, пенсійний орган діяв правомірно.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-4 та відповідача-1 про відмову в зарахуванні пільгового стажу один місяць за три та у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003; зобов`язати відповідача – 4 та відповідача-1 зарахувати пільговий стаж один місяць за три (УБД) відповідно до довідок: № 4017 від 03.07.2024, № 4016 від 03.07.2024, № 11912 від 16.11.2023, виданих військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України, до страхового стажу та здійснити призначення та виплату пенсії позивачу із 30.10.2023 відповідно до ст. ст. 24, 44, 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.
Зокрема в апеляцій скарзі зазначає, що суд першої інстанції в судовому засіданні самостійно визначив та розглянув позовні вимоги, які позивач не заявляв. Позивач вказує, що він не погодився з рішенням відповідача – 4 не про зарахування роботи в колгоспі ім. Леніна, а тому що йому не врахували, що він є учасником бойових дій, пенсію йому повинні нараховувати відповідно до п.4 ч.1 ст. 155 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, а не по ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003
Відповідачі скористалися своїм правом та подали відзиви на апеляційну скаргу в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції — скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.07.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою та доданими до неї документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. 
ГУ ПФУ у Львівській області рішенням від 15.07.2024 № 17564-180005/Д-52/8-1300/24, яке оформлене у формі листа, розглянувши заяву позивача від 22.06.2024 щодо зарахування до страхового стажу в потрійному обчисленні періодів безпосередньої участі у здійсненні заходів з забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення заходів відмовило у зарахування страхового стажу при обчисленні пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV
Крім цього, за принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке прийняло рішення № 133950013275 від 05.08.2024 про відмову у призначенні пенсії. Згідно із вказаним рішенням та доданим до нього розрахунком, страховий стаж позивача становить 28 років 3 місяці 23 дні.
Згідно з довідкою № 01-13/153-Д від 18.04.2024, виданою Комунальною установою «Трудовий архів» Нововоронцовської селищної ради Херсонської області, у книгах та відомостях нарахування заробітної плати працівникам колгоспу ім. Леніна за 1991 рік ОСОБА_1 не значиться.
У трудовій книжці позивача (дата заповнення 15.05.1981) містяться такі записи про спірні періоди трудової діяльності позивача, а саме:
- з 14.05.1990 по 02.04.1991 робочий у будівельній бригаді колгоспу ім. Леніна, при цьому відсутні відомості про прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві та його виконання;
- з 06.07.1992 по 1992 штукатур 4 розряду Ремонтно-будівельного комбінату, у записі № 11 про звільнення з роботи відсутні число та місяць звільнення, зазначений лише рік “ 1992”.
За результатами розгляду документів позивача, доданих до заяви від 29.07.2024, ГУ ПФУ у Вінницькій області не зарахувало до страхового стажу періоди роботи: з 01.01.1991 по 02.04.1991 в колгоспі імені Леніна, оскільки не підтверджено документами норму та фактично відпрацьовані дні, з 06.07.1992 по 1992 (запис № 10-11 трудової книжки), оскільки відсутнє число та місяць звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 (до цього – Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162). 
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Зазначена норма кореспондується з п.4 ч.1 ст.115 Закону №1058-ІV, яким встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Отже, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.
Так, зокрема спірним питанням у цій справі є не зарахування до вислуги років позивача період його участі у антитерористичній операції та період участі у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 Закону № 2232-ХІІ передбачено види військової служби, а саме, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) до учасників бойових дій належать, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Положеннями абзацу 2 ч.1 ст.8 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналіз приведених вище норм права дає підставою для висновку, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу та стажу роботи за спеціальністю, а час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується, зокрема, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні з 17.03.2014 розпочав діяти особливий період, що тривав до введення воєнного стану в Україні.
За змістом статті 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» під бойовими діями слід розуміти форму застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 «Про затвердження положення про організацію роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/26017, відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення №530).
Відповідно до п. 2.3 розділу 2 Положення №530 час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Таким чином, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях в особливий період (участь в антитерористичній операції), підлягає зарахуванню до стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах з розгляду подібних правовідносин від 05.06.2018 у справі №348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 у справі №185/4140/17, від 16.06.2020 у справі №185/7049/16-а, від 31.08.2022 у справі №185/6919/16-а, від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі №160/6146/19.
З матеріалів справи убачається, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 04.04.2018.
Відповідно до довідок від 19.11.2021 № 3507, від 19.11.2018 №3891, від 04.02.2020 №575, від 03.07.2024 № 40616 позивач в період з 09.10.2018 по 06.06.2019 з 19.11.2019 по 15.02.2020, з 04.03.2020 по 13.07.2020, з 24.02.2021 по 06.11.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період зазначених заходів. (а.с.20, 24, 25)
Відповідно до довідок від 29.08.2017 №1105, від 14.02.2018 №492, від 03.07.2024 № 4017 позивач в період з 19.07.2017 по 25.12.2017, з 12.01.2018 по 28.04.2018 приймав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. (а.с. 20, 23, 24)
Відповідно до довідок від 16.11.2023 № 11912, від 25.12.2023 №10209 позивач в період з 05.03.2022 по 28.03.2022, з 31.03.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 11.10.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. (а.с.21, 22)
Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що період військової служби протягом якого він брав участь:
у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період зазначених заходів;
в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції;
у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;
підлягає зарахуванню із розрахунку один місяць служби за три місяці.
Відтак, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про відмову в зарахуванні пільгового стажу один місяць за три та у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, то колегія суддів зазначає наступне.
Повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. У спірних правовідносинах суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати чи наявний пільговий стаж є достатнім для призначення пенсії, а тому у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням висновків суду.
Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області то потрібно зазначити таке.
Як згадувалось вище, за результатами розгляду документів позивача, доданих до заяви від 29.07.2024, ГУ ПФУ у Вінницькій області не зарахувало до страхового стажу періоди роботи: з 01.01.1991 по 02.04.1991 в колгоспі імені Леніна, оскільки не підтверджено документами норму та фактично відпрацьовані дні, з 06.07.1992 по 1992 (запис № 10-11 трудової книжки), оскільки відсутнє число та місяць звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 (до цього – Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162). 
Відповідно до визначення, яке міститься у ч.1 ст.1 та ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII). 
Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII (в редакції до 01.01.2004), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи на Ремонтно-будівельному комбінаті, суд зазначає таке.
За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання та на розвиток положень статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до записів № 10 та № 11 трудової книжки ОСОБА_1 від 15.05.1981 судом встановлено, що позивач:
06.07.1992 прийнятий на роботу штукатуром 4 розряду Ремонтно-будівельного комбінату;
1992 звільнений з роботи по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).
Сторонами не надано, а судом не здобуто жодних із перелічених у пункті 3 Порядку №637 документів, які б могли слугувати доказом на підтвердження числа та місяця звільнення позивача з Ремонтно-будівельного комбінату. Окрім того, не підтверджена належними та достатніми доказами відсутність або неможливість одержання таких документів для застосування пункту 17 Порядку № 637.
За таких обставин відповідач-4, не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 06.07.1992 по 1992 штукатуром 4 розряду Ремонтно-будівельного комбінату, діяв правомірно.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону № 1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведене положення свідчить про те, що єдиною підставою для неврахування до трудового стажу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).
Згідно з п. 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до встановленого зразка трудової книжки колгоспника така містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до п. 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Аналіз наведених приписів Основних Положень дає підстави стверджувати, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Згідно з довідкою № 01-13/153-Д від 18.04.2024, виданою Комунальною установою «Трудовий архів» Нововоронцовської селищної ради Херсонської області, у книгах та відомостях нарахування заробітної плати працівникам колгоспу ім. Леніна за 1991 рік ОСОБА_1 не значиться. У справі відсутні докази на підтвердження кількості відпрацьованих позивачем людиноднів та відомості про заробітну плату останнього у колгоспі ім. Леніна.
У трудовій книжці позивача зазначено, що 14.05.1990 він прийнятий у члени колгоспу.
За таких умов на позивача повинна була бути заведена трудова книжка колгоспника, яка при звільненні видавалась власникам на руки, і яка (за умови внесення до неї зазначеної вище обов`язкової інформації) у безспірному порядку підтвердила б трудовий стаж роботи позивача у вказаному колгоспі.
Однак позивачем не було надано до суду як доказ трудової книжки колгоспника. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається лише на видану Комунальною установою «Трудовий архів» Нововоронцовської селищної ради Херсонської області довідку про підтвердження його трудового стажу та нарахування заробітної плати як працівнику колгоспу ім. Леніна за 1990 рік, копія якої долучена до позовної заяви.
Будь-які докази, які б підтверджували виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у період з 01.01.1991 по 02.04.1991 у справі відсутні. Також з наданої копії трудової книжки неможливо установити мінімум трудової участі в громадському господарстві.
Суд звертає увагу, що у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд вказує, що відсутність трудової книжки колгоспника з необхідними записами як належного доказу на підтвердження трудового стажу у спірний період з 01.01.1991 по 02.04.1991 та відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не можуть вважатися формальними неточностями, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для незарахування такого періоду до страхового стажу позивача.
Встановлені фактичні обставини дають підстави стверджувати, що не зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1991 по 02.04.1991 у колгоспі ім. Леніна, пенсійний орган діяв правомірно.
Таким чином, доводи апелянта є частково підставними з наведених вище мотивів, і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.
З врахуванням усіх наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 380/18231/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області від 15 липня 2024 року № 17564-180005/Д-52/8-1300/24 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 пільгового стажу один місяць за три та у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 один місяць за три період участі: 
у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період зазначених заходів з 09 жовтня 2018 року по 06 червня 2019 року, з 19 листопада 2019 року по 15 лютого 2020 року, з 04 березня 2020 року по 13 липня 2020 року, з 24 лютого 2021 року по 06 листопада 2021 року;
в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції з 19 липня 2017 року по 25 грудня 2017 року, з 12 січня 2018 року по 28 квітня 2018 року;
у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 березня 2022 року по 28 березня 2022 року, з 31 березня 2022 року по 21 травня 2022 року, з 23 травня 2022 року по 11 жовтня 2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула