ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/26673/25
категорія 111020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Леміщака Д.М., 
секретаря судового засідання Гересимчук К.І. за участю: 
представника заявника - Головного управління ДПС у Житомирській області Малої І.Д.,
представника відповідача - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за заявою Головного управління ДПС у Житомирській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна,

встановив:

Головне управління ДПС у Житомирській області звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика", застосованого на підставі рішення Головного управління ДПС у Житомирській області.
В обґрунтування вимог заяви зазначено, що підприємством не допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. У зв`язку з цими обставинами рішенням в.о. начальника Головного управління ДПС у Житомирській області № 2/06-30-07-04 від 21.11.2025 застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків - товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика", за підтвердженням обґрунтованості якого заявник звернувся до суду з даною заявою.
Таким чином, фактичними обставинами, що зумовили звернення до суду із цією заявою, є недопуск уповноваженими особами ТОВ "Паперова фабрика" посадових осіб ГУ ДПС у Житомирській області до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Паперова фабрика".
Ухвалою суду від 21.11.2025 відмовлено у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС у Житомирській області про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" .
20.01.2026 Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області залишено без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 - без змін.
21.05.2026 Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задоволено. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду на 09.06.2026.
Відзив від відповідача на адресу суду в строки, передбачені статтею 162 КАС України, не надходив.
Частина 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.
Ухвалою суду від 05.06.2026 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.06.2026.
У судовому засіданні представник заявника підтримала свою позицію та надала додаткові пояснення щодо предмета розгляду.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дослідивши норми матеріального та процесуального права, зазначає таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що з 04.06.2019 ТОВ "Паперова фабрика" перебувала на обліку у Головному управлінні ДПС у Житомирській області та з 15.11.2025 - на обліку у Головному управлінні ДПС у Харківській області як платник податків за основним місцем обліку.
Як установлено зі змісту заяви та доданих матеріалів, на виконання наказу ГУ ДПС у Житомирській області від 05.11.2025 № 2901-п та на підставі направлень від 12.11.2025 № 5551, 5552 головними державними інспекторами відділу аналізу податкової інформації та позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області П`яташ Мариною та Тішаковою Вікторією 21.11.2025 здійснено вихід на ТОВ "Паперова фабрика" за фактичною адресою: 61177, Харківська обл., м. Харків, вул. Залютинська, буд. 2, для проведення документальної позапланової виїзної перевірки.
Адвокат Таран Максим Миколайович, який представляє інтереси ТОВ "Паперова фабрика" на підставі довіреності директора ТОВ "Паперова фабрика" Карася Михайла від 10.11.2025 б/н, 21.11.2025, о 9:00 після пред`явлення службових посвідчень посадовими особами ДПС у Харківській області відмовився від отримання наказу на проведення перевірки, від ознайомлення під розписку з направленнями на проведення документальної позапланової виїзної перевірки та відмовився допустити посадових осіб Головного управління ДПС у Харківській області до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Паперова фабрика". Причину відмови у допуску до перевірки пояснив тим, що запит про витребування документів та надання пояснень є неправомірним, а наказ від 05.11.2025 № 2901-п оскаржено в судовому порядку.
На підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України в.о. начальника Головного управління ДПС у Житомирській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна ТОВ "Паперова фабрика" у зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.
На підставі зазначеного рішення контролюючий орган звернувся до суду із цією заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини, що склалися у справі, є Податковий кодекс України.
Згідно з пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, зокрема: не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (підпункт 16.1.9); допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (підпункт 16.1.13).
Відповідно до пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:
- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4);
- доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу (підпункт 20.1.13).
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Нормами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у визначених цим Кодексом випадках платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 Податкового кодексу України.
Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. 
Відповідно до пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним. 
Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, яке полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується така обставина: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. 
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.02.2023 у справі № 640/17091/21 зазначив, що під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.
Також Верховний Суд у зазначеній постанові вказав таке:
"У разі створення платником податків перешкод у реалізації податковим органом своєї компетенції (права на проведення перевірки за наявності законних підстав) безпосередньо Податковий кодекс України встановлює право на вжиття способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків - застосування адміністративного арешту майна. Відповідно, можливість вжиття цього способу не може ставитися в пряму залежність від оцінки самим платником податків законності підстав для проведення податкової перевірки, відмова у допуску до проведення якої або відмова від проведення якої з боку цього платника податків і передбачені як одна із підстав для застосування адміністративного арешту майна."
На виконання вимог частини другої статті 356 КАС України Верховним Судом у зазначеній постанові сформульовано такий правовий висновок:
"Під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення. Обґрунтованість причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків входить до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України. Суд звертає увагу на те, що у випадку наявності судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту платник податків не позбавлений можливості звернутися із заявою про його припинення, якщо в подальшому наказ про проведення перевірки буде визнано незаконним. "
Верховний Суд у постанові від 21.05.2026 у справі № 240/26673/25 підтвердив наведений підхід.
Зокрема, наявність спору про право у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України має вбачатися саме на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі за заявою контролюючого органу, передбаченою частиною першою статті 283 КАС України. При цьому у справах за заявою контролюючого органу, передбаченою пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України, заперечення платника податків щодо правомірності проведення податкової перевірки, які полягають у оскарженні відповідного наказу про її проведення чи дій контролюючого органу при її проведенні, не можуть розглядатися як "спір про право".
Звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним рішення податкового органу про проведення податкової перевірки чи про застосування адміністративного арешту майна або дій такого органу при проведенні перевірки підпадає під поняття публічно-правового спору. Визначення цього терміну не дає підстав для висновку, що "публічно-правовий спір" є тотожним терміну "спір про право".
Разом із тим суд зазначає, що відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.
Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області були виконані передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, зокрема було пред`явлено: наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 05.11.2025 № 2901-п, направлення на перевірку № 5551, № 5552 від 12.11.2025 та службові посвідчення посадових осіб контролюючого органу.
Втім, ознайомившись із зазначеними документами, представник платника податків адвокат Таран Максим Миколайович відмовився від допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки.
На підставі пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України було складено акт відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки № 1037/06-30-07-04/43038116 від 21.11.2025.
У зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб Головного управління ДПС у Харківській області до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Паперова фабрика" (код ЄДРПОУ: 43038116) начальником ГУ ДПС у Житомирській області 21.11.2025 о 15:00 год. прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Саме з посиланням на обставини відмови відповідача від допуску до проведення перевірки заявник вказує на наявність підстав для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
В якості підстави недопуску представник відповідача зазначив, що запит про витребування документів та надання пояснень є неправомірним, а наказ від 05.11.2025 № 2901-п оскаржено в судовому порядку.
Суд оцінює наведені доводи критично, оскільки суб`єктивний висновок платника податків щодо протиправності призначення перевірки не звільняє його від обов`язку діяти в межах та у спосіб, визначених законом, та не нівелює правових наслідків недопуску до проведення перевірки за наявності формально визначених підстав для її призначення.
При цьому суд зазначає, що незгода платника податків із підставами видання наказу про проведення перевірки не віднесена законодавцем до вичерпного переліку підстав для недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, визначених абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.
Таким чином, оскарження або заперечення законності призначення перевірки саме по собі не надає платнику податків права на недопуск посадових осіб контролюючого органу, якщо останні діють на підставі належно оформленого наказу та інших передбачених законом документів.
Суд також ураховує, що обґрунтованість причин відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки входить до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини першої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі № 640/17091/21, в якій зазначено, що оцінка правомірності недопуску до перевірки є самостійним предметом судового дослідження.
Водночас суд наголошує, що у цій справі предметом розгляду є наявність правових підстав для застосування заходу у вигляді арешту майна, тоді як питання оскарження наказу від 05.11.2025 № 2901-п є предметом розгляду в інших судових провадженнях.
За таких обставин доводи відповідача щодо незаконності підстав призначення перевірки не можуть бути прийняті судом як належне обґрунтування правомірності недопуску до її проведення у межах даної справи.
Тому в межах розгляду заяви про підтвердження адміністративного арешту майна не здійснюється повна перевірка правомірності призначення перевірки, оскільки це є предметом окремого позову.
При цьому акти суб`єкта владних повноважень є обов`язковими до виконання, доки не визнані протиправними у встановленому порядку.
Надання платнику податків права самостійно оцінювати законність перевірки та на цій підставі відмовляти у допуску фактично призвело б до блокування контрольних функцій держави.
У разі відсутності ознак очевидної протиправності перевірки закон передбачає альтернативний механізм захисту - оскарження, а не недопуск.
Необхідно наголосити, що предметом судового оскарження, як правило, може бути результат реалізації повноваження контролюючого органу (а саме - рішення контролюючого органу, припис, постанова про накладення штрафних санкцій тощо). До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Слід також урахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17:
"Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення."
Як правило, оцінка дій службових осіб контролюючого органу може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такої перевірки.
Оскільки судом встановлено, що відповідач без достатніх підстав відмовився від допуску до проведення перевірки, факт чого у встановлений ПК України спосіб задокументований актом, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків, адже його застосовано за наявності підстав, визначених підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України.
При цьому суд звертає увагу, що у випадку наявності судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту платник податків не позбавлений можливості звернутися із заявою про його припинення, якщо в подальшому наказ про проведення перевірки буде визнано незаконним. 
Отже, застосований захід є тимчасовим, підлягає судовому контролю та може бути скасований. Це свідчить про його співмірність - до моменту з`ясування правомірності недопуску посадових осіб контролюючого органу до здійснення ними основних функціональних повноважень.
Суд установив, що податковим органом дотримано процедуру призначення перевірки (видано наказ, оформлено направлення, пред`явлено посвідчення), а факт недопуску належно зафіксований. При цьому незгода платника з підставами та правомірністю перевірки не дає права на недопуск, оскільки законність призначення перевірки має оцінюватися в окремому судовому провадженні, а акти податкового органу є обов`язковими до виконання, доки не скасовані.
Також суд зазначає, що поняття "спір про право" у розумінні статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України охоплює випадки наявності між сторонами невирішеного матеріально-правового конфлікту, вирішення якого потребує повного та всебічного дослідження обставин справи у порядку позовного провадження. Такий спір має місце, зокрема, коли встановлення підстав для вчинення відповідних дій суб`єктом владних повноважень є неможливим без здійснення поглибленого аналізу правовідносин сторін або коли відсутній чи є очевидно дефектним акт, що слугує правовою підставою для таких дій, а спір фактично стосується правомірності податкового обов`язку, а не процедури.
Водночас сам факт оскарження платником податків наказу про проведення перевірки не свідчить про наявність спору про право у наведеному розумінні. Наявність такого провадження не змінює характеру спірних правовідносин у даній справі та не впливає на обсяг судового контролю, який обмежується перевіркою формальних підстав для застосування адміністративного арешту.
Інше тлумачення призвело б до фактичного унеможливлення застосування передбачених законом заходів реагування у випадках недопуску до перевірки, оскільки оскарження наказу могло б використовуватися як засіб уникнення виконання обов`язків, установлених податковим законодавством, що суперечить завданню адміністративного судочинства та принципу ефективності правозастосування.
Крім того, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу від 05.11.2025 № 2901-п "Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "Паперова фабрика".
Твердження відповідача, наведені у відзиві на касаційну скаргу, щодо безумовного припинення адміністративного арешту майна платника податків зі спливом 96-годинного строку суд вважає необґрунтованими, виходячи з таких міркувань.
З матеріалів справи встановлено, що Головне управління ДПС у Житомирській області в повному обсязі та у визначені законодавством строки виконало покладені на нього процедурні обов`язки, зокрема належним чином зафіксувало факт недопуску посадових осіб до перевірки актом, прийняло рішення про застосування умовного адміністративного арешту та своєчасно звернулося до суду із заявою про підтвердження його обґрунтованості. Обставини, за яких судове підтвердження арешту не відбулося у первинно визначений строк із незалежних від контролюючого органу причин, зокрема через неправомірні процесуальні дії або помилки суду при вирішенні питання про відкриття провадження, не можуть слугувати підставою для скасування чи визнання арешту припиненим, оскільки правомірна поведінка суб`єкта владних повноважень не може нівелюватися факторами, що перебувають поза межами його впливу та компетенції.
Судовий контроль у термінових справах за заявами податкових органів обмежений виключно перевіркою наявності формальних і законних підстав для застосування адміністративного арешту, тоді як повна правова оцінка законності видання наказу є предметом дослідження в окремому позовному провадженні, яке не зупиняє дію актів суб`єкта владних повноважень.
Надання платнику податків права самостійно оцінювати законність дій контролюючого органу та на цій підставі ухилятися від виконання обов`язків, посилаючись на безумовне закінчення 96 годин, фактично призвело б до блокування контрольних функцій держави та суперечило б принципу ефективності правозастосування й завданням адміністративного судочинства.
Розглянувши подані заявником документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 8 статті 283 КАС України рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, підлягає негайному виконанню.
Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 283, 295 КАС України, суд

вирішив:

Заяву Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ЄДРПОУ 44096781) до товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" (вул. Залютинська, 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61177, ЄДРПОУ 43038116) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків задовольнити.
Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова фабрика" від 21.11.2025 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Допустити негайне виконання рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повне судове рішення складене 09 червня 2026 року

09.06.26