УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження 

17 червня 2026 року 

м. Київ

справа №240/6876/24

адміністративне провадження №К/990/23103/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №240/6876/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - відповідач), в якому просив: 
визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, оформлені листом від 12.10.2023 №5525, щодо відмови позивачу у наданні статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видачі "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни";
зобов`язати Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області надати позивачу статус "особи з інвалідністю внаслідок війни" відповідно частини першої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) з дня порушення права, 30.09.2023;
зобов`язати Управління соціального захисту Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області видати позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 17.06.2025 позов задовольнив.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 22.04.2026 апеляційну скаргу відповідача задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нову постанову, якою у задоволенні позову відмовив.
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив її у касаційному порядку, просив її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Верховний Суд ухвалою від 28.05.2026 касаційну скаргу позивача залишив без руху, надав скаржникові строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги, конкретизувавши підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України з їх належним обґрунтуванням.
04.06.2026 до Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.
Дослідивши зміст касаційної скарги та врахувавши заяву про усунення недоліків касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Підставою касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, скаржник визначає положення пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
На обґрунтування цієї підстави скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положення частини першої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) у взаємозв`язку з принципом правової визначеності та доктриною «легітимних очікувань» як елементами Верховенства права, відповідно до статті 8 Конституції України без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18, від 06.11.2018 у справі №812/292/18 у яких суди дійшли висновку, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи; та висновку Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №820/1916/18 щодо неправомірності рішення суб`єкта владних повноважень про скасування власного попереднього рішення, якщо воно породило конкретні правові наслідки та набуло ознак індивідуального акта правозастосування.
Також, у якості підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник покликається на частини другу і третю статті 353 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив зібрані у справі докази, відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України. Зауважує, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи рішення у цій справі не врахував пункт 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) та невірно надав оцінку поняттям «обов`язки військової служби», відповідно до частини першої статті 7 Закону №3551-XII та «інші обов`язки військової служби», наведені в пункті 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XII.
Скаржник, зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення статті 52 КАС України протиправно не здійснив процесуальне правонаступництво та не замінив Управління соціального захисту населення його належним правонаступником в частині переданих функцій щодо ветеранської політики та видачі/продовження посвідчень - відділу з питань ветеранської політики Житомирської районної державної адміністрації, відповідно до змін щодо окремих питань діяльності структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій та виконавчих органів місцевих рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №493 від 03.05.2024 (далі - Постанова №493).
У касаційній скарзі скаржник, окрім наведеного, покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України і зауважує, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки стосується звуженого тлумачення норм права, що призводить до позбавлення соціальних гарантій значного кола суб`єктів - кадрових військовослужбовців, зокрема, військ протиповітряної оборони, повітряних сил, Державної прикордонної служби тощо, які отримали інвалідність через травми під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної з несенням бойового чергування, обслуговування та підтримання військової техніки в належному стані бойової готовності у мирний час та становить значний суспільний інтерес, має виняткове та важливе значення для самого скаржника, оскільки він є особою з інвалідністю безстроково, його здоров`я втрачено під час обслуговування штатної бойової техніки при забезпеченні обороноздатності держави. Позбавлення цього статусу в похилому віці позбавляє його на належне соціальне забезпечення.
Наведені скаржником аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, колегія суддів вважає за необхідне здійснити касаційний перегляд судових рішень попередніх інстанцій у цій справі.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Перешкоди для прийняття касаційної скарги до провадження Верховним Судом та відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 330, 334 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №240/6876/24.
Витребувати з Житомирського окружного адміністративного суду справу №240/6876/24.
Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб