ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Львів
25 червня 2026 року	справа № 813/2078/17	

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Кондратюк Ю.С.,
з участю:
секретаря судового засідання: Головецького О.Я.,
представника позивача: Турчиняка Я.І.,
представника відповідача: Ясниської В.Я.,
розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
У С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд» (далі – позивач) звернулося до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач), в якій просило:
- визнати протиправним і скасувати рішення Залізничної об?єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області від 13.03.2017 №0000761302.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення без проведення перевірки, за результатами якої повинен складатись відповідний акт; долучений до спірного рішення розрахунок штрафних санкцій не є доказом у справі, оскільки не містить підпису відповідальної особи, яка повинна проводити перевірку, числових значень, зазначених в оскарженому рішенні, та вихідних даних, необхідних для розрахунку пені та штрафних санкцій; не зазначено також в наведеному розрахунку кількість днів прострочення, а також документів, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки з єдиного внеску, як це передбачено вимогами п.5 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449.
Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято контролюючим органом згідно з додатком №12 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та за наявності належним чином складеного розрахунку штрафної санкції та пені, з урахуванням відповідних періодів та підстав виникнення. У зв`язку із цим, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 у справі № 813/2078/17 позов задоволено повністю.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2018 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 у справі № 813/2078/17 та прийнято рішення про задоволення позову (з інших на відміну від висновків суду першої інстанції підстав для задоволення позову).
Постановою Верховного Суду від 27.06.2025 у справі № 813/2078/17 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2018 у справі № 813/2078/17, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 16.07.2025.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 суддю Кондратюк Ю.С. було призначено головуючим суддею.
Ухвалою судді від 21.07.2025 прийнято до провадження справу № 813/2078/17 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
26.11.2025 від позивача надійшли пояснення у справі щодо предмета позову з урахуванням висновків Верховного Суду у яких зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 по справі №2а-8188/12/137 встановлено наступні обставини: сплату ПрАТ “Нафтогаззбут” платежів (боргу по ЄСВ) на суму 401 237,65 грн, які згідно календарної черговості, зараховано в рахунок погашення боргу, який виник до 20.06.2012; факт несплати ЄСВ ПрАТ “Нафтогаззбут” за травень-липень 2012 року в сумі 580 тис. 745,27 грн та стягнення цієї суми судовим рішенням; факт нарахування штрафних санкцій та пені за несплату ЄСВ ПрАТ “Нафтогаззбут” за період травень-липень 2012 року та стягнення недоїмки по фінансових санкціях - 13 912,06 грн. та недоїмки по пені - 13 490,46 грн.
Отже, пеня та штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ за період травня-липня 2012 року вже були нараховані та стягнуті в судовому порядку на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 по справі №813/1680/13-а стягнуто з позивача на користь Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова 641 329,77 грн заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, пеня та штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ за період жовтня- грудня 2012 року вже були нараховані та стягнуті в судовому порядку на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
Незважаючи на це відповідачем, повторно протиправно включено до суми штрафу у розмірі 10 % (сума штрафу складає 375 074, 59 грн. за період: з 21.04.2012 по 10.11.2015) та пені періоди: травень-липень 2012, жовтень-грудень 2012 року, за які вже з позивача було стягнуто штрафи та пеню у зв`язку із несвоєчасною сплатою ЄСВ на підставі судових рішень, які набрали законної сили.
Таким чином, відповідачем двічі притягнуто до відповідальності позивача за одне і те ж порушення, допущення якого не визнається та заперечується позивачем.
Вказує, що відповідачем повторно протиправно включено до суми штрафу у розмірі 10 % (375 074, 59 грн.) за період: з 21.04.2012 по 10.11.2015 та пені вищезазначені періоди з 25.10.2012 по 21.07.2014, під час яких, діяв мораторій і відповідач не мав права проводити нарахування штрафних санкцій.
Зазначає, що аналіз спеціального законодавства, а саме Податкового Кодексу України та Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” свідчить про те, що податковий контроль за дотриманням порядку сплати юридичними особами ЄСВ відбувається виключно у формі перевірки, за результатами якої складається акт перевірки.
Ухвалою суду від 27.11.2025 допущено заміну відповідача у справі № 813/2078/17 з Головного управління ДФС у Львівській області (ЄДРПОУ 39462700) на правонаступника Головне управління ДПС у Львівській області (79003, вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів; ЄДРПОУ 43968090).
Ухвалою суду 18.12.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
21.01.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. 
26.01.2026 від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу.
27.01.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що спірні правовідносини виникли у сфері справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та регулюються Законом України №2464-VI у редакціях, чинних у відповідні періоди, а також підзаконними нормативно-правовими актами. У 2012– 2014 роках діяла редакція Закону №2464-VI, якою було передбачено: обов`язок платника самостійно та своєчасно сплачувати єдиний внесок (статті 6, 9).
Сам по собі факт існування мораторію не виключає можливості застосування контролюючим органом передбачених Законом №2464-VI заходів реагування за період після припинення мораторію, з урахуванням встановлених судом обставин та без допущення подвійного притягнення до відповідальності.
Оцінка правомірності застосування того чи іншого розміру штрафної санкції здійснюється з урахуванням конкретних періодів несплати або несвоєчасної сплати єдиного внеску, встановлених у межах розгляду справи. 
Посилання позивача на недопустимість доказів, нібито порушення контролюючим органом процедури прийняття оскаржуваного рішення, а також на необхідність застосування доктрини «плодів отруйного дерева» не може бути застосоване автоматично у даних правовідносинах.
Просить узяти до уваги, що нарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску здійснюється на підставі даних обліку органу доходів і зборів, а сам факт порушення строків сплати є достатньою підставою для застосування фінансових санкцій незалежно від форми фіксації такого порушення.
Таким чином, доводи позивача щодо недопустимості доказів, порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, виключної обов`язковості документальної перевірки та необхідності застосування доктрини «плодів отруйного дерева» не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, не спростовують факту існування обліковуваної недоїмки та спрямовані на уникнення правових наслідків тривалого невиконання обов`язку зі сплати єдиного внеску.
18.04.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких наголошує, що Верховний Суд у п.36-38 постанови від 11 березня 2026 року по справі № 914/2441/15(914/3468/21) виклав такі правові позиції: « 36. Отже, у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів».
22.04.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, та зазначає, що СУ №14 ПрАТ «Фірми «Нафтогазбуд» (01291436) протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, по наступних термінах сплати: - 20.04.2012, 20.05.2012, 20.06.2012, 20.07.2012, 20.08.2012, 20.09.2012, 22.10.2012, 20.11.20112, 20.12.2012,21.01.2013, 20.02.2013, 20.03.2013, 22.04.2013, 20.05.2013, 20.06.2013, 22.07.2013, 20.08.2013, 20.09.2013, 21.10.2013, 20.11.2013, 20.12.2013, 20.01.2014, 20.02.2014, 20.03.2014, 22.04.2014, 20.05.2014, 20.06.2014, 21.07.2014, 20.08.2014, 22.09.2014, 20.10.2014, 20.11.2014, 22.12.2014, 20.01.2015, 20.02.2015, 20.03.2015, 20.04.2015, 20.05.2015, 22.06.2013, 20.07.2015, 20.08.2015, 21.09.2015, 20.10.2015, 20.11.2015, 21.12.2015, 20.01.2016, 22.02.2016, 21.03.2016, 20.04.2016, 20.05.2016, 21.06.2016, чим порушено вимоги частини 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ( із змінами та доповненнями) (далі – Закон № 2464). Матеріали справи містять розрахунок штрафних санкцій та пені, який відображає порядок їх обчислення із зазначенням сум недоїмки, дат нарахування, строків сплати, кількості днів прострочення та відповідних сум нарахувань.
27.05.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. Вказує, що відповідно до матеріалів справи, наданих Управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова, останнім винесеним рішенням Пенсійного фонду України було Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №4043 від 12.10.2012. Згідно Рішення №000761302 та доданого розрахунку штрафних санкцій, штрафні санкції у розмірі 10% нараховані за періоди з 20.04.2012 по 20.12.2014 року у сумі 375 074,59 грн відповідно до редакції Закону №2464, чинної на момент виникнення відповідних правовідносин, за період з 21.04.2012 по 10.11.2015. При цьому нарахування по останньому терміну сплати 20.12.2014 року були повністю погашені 10.11.2015. Штрафні санкції у розмірі 20% нараховані за період з 01.01.2015 по 07.03.2017, а саме за періоди з 21.01.2015 по 21.06.2016 у сумі 426 689,79 грн. Нарахування по останньому терміну сплати 21.06.2016 року були повністю погашені 07.03.2017.
Нарахування єдиного соціального внеску, штрафних санкцій та пені за період до 25.10.2012 проводилися відповідно до поданих платником звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідні звітні періоди, а також відповідно до фактично проведених оплат.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити. 
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд» зареєстроване в якості юридичної особи 29.12.1993, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (місцезнаходження: вул. Стрийська, 144, м. Львів, 79026; код ЄДРПОУ: 01293961), та є платником єдиного внеску. Одним із відокремлених підрозділів цієї юридичної особи є Спеціалізоване управління № 14 Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд».
13.03.2017 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято рішення № 0000761302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовано штраф у розмірі 375 074,59 грн (10% до 01.01.2015) за період з 21.04.2012 до 10.11.2015 та у розмірі 426 689,79 грн (20% з 01.01.2015) за період з 21.01.2015 до 07.03.2017, а також нараховано пеню у розмірі 1 852 809,49 грн (0,1% від суми недоїмки) (т. 1 а.с. 10).
Оскільки позивач зазначені суми узгоджених зобов`язань своєчасно не сплатив, відповідач, на підставі вимог ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застосував до позивача штрафні санкції та нарахував пеню, які визначені контролюючим органом у долученому до матеріалів справи розрахунку штрафної санкції до спірного рішення №0000761302 від 13.03.2017 (Т. 1 а.с. 11-19).
Вважаючи вказане вище рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
Постановою Верховного Суду від 27.06.2025 у справі № 813/2078/17 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2018 у справі № 813/2078/17, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, та вказано, що під час нового розгляду справи судам слід встановити обставини пов`язані з наявністю або відсутністю фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску в розрізі правомірності нарахування пені та штрафних санкцій на відповідні суми за спірний період, а також надати належну оцінку доводам позивача, викладених в додаткових поясненнях в частині порушеної справи про банкрутство відносно позивача і наявності мораторію у відповідний період в розрізі спірного питання у даній справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
У Постанові Верховного Суду від 27.06.2025 у справі № 813/2078/17 встановлено таке:
«Посилання суду апеляційної інстанції на пункт сьомий розділу VII вищенаведеної Інструкції, яким передбачено, що рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник є помилковим, з огляду на те, що зазначена норма стосується також і прийняття рішень про нарахування пені та застосування штрафів і відносно інших видів порушень, зокрема, за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (п. 5), розрахунок штрафної санкції за яке (порушення) здійснюється виключно за даними акта документальної перевірки платника єдиного внеску. Крім того, вказаний пункт 7 розділу VII Інструкції передбачає, що рішення приймається не лише за наслідками розгляду акта, а й за наслідками розгляду інших матеріалів про порушення.
Таким чином, Верховний Суд зазначає, що визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме: зворотного боку облікової картки платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», яка наявна в матеріалах справи та яка містить інформацію щодо нарахування (дата, сума) та сплати (дата, сума) ЄСВ та з якої фактично можливо встановити дату та суму сплати (зарахування) ЄСВ (т. 1 а.с. 50-91).
При цьому висновок суду першої інстанції про задоволення позову лише з підстав неможливості виокремлення, оскільки долучений до матеріалів справи розрахунок штрафних санкцій, пені не є належним доказом, який підтверджує правильність нарахування штрафу та пені, оскільки не містить підпису особи, розрахунок штрафних санкцій, числових значень зазначених в оскаржуваному рішенні та вихідних даних необхідних для розрахунку пені та штрафних санкцій, є безпідставними, оскільки такий розрахунок не є підставою для нарахування штрафу та пені. Як вказувалось вище, такою підставою є виключно дані інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме, зворотній бік облікової картки платника єдиного соціального внеску, а відтак і вихідні дані для обрахунку штрафу та пені містить саме зворотній бік облікової картки платника, а не відповідний розрахунок.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена також і в постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №813/933/17 (адміністративне провадження №К/9901/33748/18).
До того ж, Суд звертає увагу і на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам позивача у додаткових поясненнях (т. 2 а.с. 48-49), відносно того, що в період з 25.10.2012 по 01.07.2014 щодо Товариства було порушено провадження у справі про банкрутство ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 року (яке припинено ухвалою цього ж суду 21.07.2014 року) та введено мораторій, протягом дії якого було заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо податків і зборів (інших платежів) (т. 2 а.с. 56-59).»
Змістом спірних правовідносин є правомірність рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі – Закон № 2464-VI), страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 цього Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У відповідності до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно з частиною 10 статті 9 Закону № 2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються: фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону № 2464-VI).
Відповідно до частини 10 статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI (в ред. до 1 січня 2015 року) було передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 (з 1 січня 2015 року) передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
До того ж, у відповідності до вимог п. 4.2.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 (далі – Інструкція № 455), днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органів доходів і зборів - день списання банком або органами Державної казначейської служби України суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органів доходів і зборів.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 6.2 Інструкції № 455).
За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону (пункт 7.1. Інструкції № 455)
Згідно з пунктом 7.2.2 Інструкції № 455, відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, за який сплачується єдиний внесок, незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.
При цьому у відповідності до пункту 1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (Інструкція № 449), за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
У відповідності до підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01.01.2015, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01.01.2015 накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. 
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.
У відповідності до пункту 5 розділу VII Інструкції № 449, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Документи, які є підставою для нарахування пені: 
документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду;
документи, що підтверджують суму та дату погашення недоїмки за єдиним внеском, - виписки з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; корінець прибуткового документа про приймання установою банку платежів готівкою; звіт платника щодо нарахування єдиного внеску з від`ємним значенням; відомості або довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; свідоцтво про смерть фізичної особи.
У відповідності до пункту 7 розділу VII Інструкції № 449, рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник.
З аналізу викладеного вбачається, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. За несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірах визначених Законом, а на суму недоїмки нараховується пеня за кожний день прострочення платежу. При цьому розрахунок фінансової санкції за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Встановлюючи обставини, пов`язані з наявністю або відсутністю фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску за період, за який позивачу нараховано штрафні санкції та пеню, суд зазначає таке.
13.03.2017 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято рішення № 0000761302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовано штраф у розмірі 375 074,59 грн (10% до 01.01.2015) за період з 21.04.2012 до 10.11.2015 та у розмірі 426 689,79 грн (20% з 01.01.2015) за період з 21.01.2015 до 07.03.2017, а також нараховано пеню у розмірі 1 852 809,49 грн (0,1% від суми недоїмки) (т. 1 а.с. 10).
З огляду на зміст оскаржуваного рішення відповідач визначає, що у позивача була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: за період з 21.04.2012 по 10.11.2015 в сумі 3 750 745,90 грн та за період з 21.01.2015 по 07.03.2017 в сумі 2 133 449,00 грн. 
При цьому визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме: зворотного боку облікової картки платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», яка наявна в матеріалах справи та яка містить інформацію щодо нарахування (дата, сума) та сплати (дата, сума) ЄСВ та з якої фактично можливо встановити дату та суму сплати (зарахування) ЄСВ (т. 1 а.с. 50-91). 
Аналізуючи дані облікової картки платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» суд звертає увагу, що станом на 31.10.2015 за позивачем обліковувалась недоїмка 1 501 024, 11 грн (т. 1, а.с. 65), що не відповідає сумі 3 750 745,90 грн, на яку нараховано штрафні санкції за період з 21.04.2012 по 10.11.2015. 
Також суд звертає увагу, що відповідно до даних облікової картки платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» станом на 31.12.2016 за позивачем обліковувалась недоїмка 833 229, 36 грн (т. 1, а.с. 91), що не відповідає сумі 2 133 449,00 грн, на яку нараховано штрафні санкції за період з 21.01.2015 по 07.03.2017.
Крім того, суд звертає увагу, що у сьомому стовпчику таблиці - облікової картки платника єдиного соціального внеску, в якій вказано суму, яку сплачено до бюджету, періодично вказана сума єдиного внеску, яка сплачувалась позивачем, при цьому сума недоїмки та відповідно заборгованості у обліковій картці не зменшувалась на суму сплати.
Зокрема, у обліковій картці платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» вказано про сплату позивачем 31.10.2015 єдиного внеску у сумі 619 683, 24 грн, при цьому розмір недоїмки станом на 20.11.2015, як і станом на 31.10.2015, знову вказано у розмірі 1 501 024, 11 грн.
Вказану розбіжність представник відповідача у судовому засіданні пояснив тим, що у обліковій картці видно, в який період позивач сплатив єдиний внесок, проте не видно, в який період відповідач зарахував цей борг, цим же відповідач пояснює накладання періодів нарахування штрафних санкцій у оскаржуваному рішенні, а саме, з 21.04.2012 до 10.11.2015 та з 21.01.2015 до 07.03.2017, тобто накладається період з 21.01.2015 по 10.11.2015.
Суд не бере до уваги такі доводи представника відповідача, адже у обліковій картці платника єдиного соціального внеску є графа – сплачено до бюджету, в якій чітко вказана сума сплаченого єдиного внеску, також відповідно є графа дата операції, з якої видно, коли така операція зі сплати відбулась, у графі «опис операції» вказано зміст такої операції, наприклад, зараховано або погашено недоїмки, або збільшено недоїмки, проте є у обліковій картці прогалини, коли міститься дата операції, сума сплаченої до бюджету суми єдиного внеску, проте відсутній опис операції. Враховуючи вказані особливості облікової картки платника єдиного соціального внеску суд бере до уваги дані про розмір недоїмки на кінець кожного з періодів, за який нараховувались штрафні санкції, з чого чітко видно невідповідність таких сум недоїмки тим, щодо яких винесене спірне рішення, а також суд вважає безпідставним подвійне нарахування штрафу за період з 21.01.2015 по 10.11.2015, як у розмірі 10 %, так і у розмірі 20% недоїмки.
Оскільки пеня у сумі 1 852 809, 42 грн нарахована у розмірі 0,1% суми недоїмки, яка теж не відповідає даним облікової картки платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», то відповідно такий розрахунок також є завищеним.
Аналізуючи доводи позивача про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення від 13 березня 2017 року № 0000761302 контролюючим органом подвійно нараховані штрафні санкції, оскільки постановами Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 у справі № 2а-8188/12/1370, від 23.03.2013 у справі № 813/1680/13-а, вже стягнуті суми заборгованості зі сплати єдиного внеску (у тому числі фінансові санкції, зокрема за періоди січень-квітень 2013 року) (т. 2, а.с. 182-186), суд зазначає таке. 
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 у справі № 2а-8188/12/1370, яка набрала законної сили, адміністративний позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» заборгованість в сумі 609 371 грн 78 коп на користь Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова. Постановою суду встановлено, що згідно Звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень- липень 2012 року платнику належало сплатити єдиний внесок в сумі 580 тис. 745,27 грн. За несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Управлінням ПФУ у Франківському районі м. Львова на підставі п.2 ч.П ст. 25 вищевказаного закону застосовано штрафні санкції до відповідача у розмірі 13 тис. 685,01 грн. та нараховано пені на суму 13 тис. 490,46 грн. Сума заборгованості до ПФУ станом на 10.09.2012 становить 609 тис. 371,76 грн: недоїмка по єдиному соціальному внеску - 581 969,24 грн; недоїмка по фінансових санкціях - 13 912,06 грн; недоїмка по пені - 13 490,46 грн.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2013 у справі № 813/1680/13-а, яка набрала законної сили, адміністративний позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства фірма «Нафтогазбуд» на користь Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова 641 329,77 грн заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Постановою суду встановлено, що як вбачається з розрахунку сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень-грудень 2012 року, до сплати відповідачем належить 510 773,92 грн. єдиного внеску. За несвоєчасну сплату страхових внесків до відповідача застосовано фінансові санкції в сумі 45 839,03 грн. та нараховано пеню в сумі 84 716,82 грн. За період з 13.11.2012 по 08.02.2013 платником сплачено 666 676,27 грн, які згідно календарної черговості зараховано в рахунок погашення боргу, що виник за період до 13.11.2012. Проте, станом на 08.02.2013 новостворений борг до Пенсійного фонду України становить 641 329,77 грн.
Таким чином, суд доходить висновку, що у вказаних судових рішеннях зафіксовано погашення позивачем недоїмки зі сплати штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску за період травень- липень 2012 року та жовтень-грудень 2012 року, а також стягнуто суму заборгованості станом на 10.09.2012, в тому числі по штрафних санкціях і пені, та стягнуто суму заборгованості станом на 08.02.2013.
При цьому оскаржуване рішення № 0000761302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску охоплює, зокрема, період з 21.04.2012 до 10.11.2015, та з нього відповідачем не виключені періоди травень- липень 2012 року та жовтень-грудень 2012 року, та заборгованість станом на 10.09.2012 та станом на 08.02.2013, яка стягнута з позивача у судовому порядку.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки штрафна санкція та пеня вже застосовані, рішення вручені та узгоджені, отже, винесені за погашений борг у попередніх періодах, адже у постановах Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 у справі № 2а-8188/12/1370, від 23.03.2013 у справі № 813/1680/13-а чітко визначені періоди та дати, за які позивач сплатив недоїмку зі сплати штрафних санкцій та пені, та за які таку стягнуто рішенням суду, і вказані періоди не виключені з оскаржуваного рішення № 0000761302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. 
Аналізуючи доводи позивача стосовно того, що в період з 25.10.2012 по 01.07.2014 щодо Товариства було порушено провадження у справі про банкрутство ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 (яке припинено ухвалою цього ж суду 21.07.2014) та введено мораторій, протягом дії якого було заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо податків і зборів (інших платежів), тому значна частина заборгованості виникла у зв`язку із протиправними діями контролюючого органу, внаслідок нарахування пені та штрафу під час дії мораторію, а спрямована позивачем сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зараховувалась на їх погашення, тим самим породжуючи нову пеню та штраф, суд зазначає таке.
Суд встановив, що відповідно до п. 3 ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 по справі №5015/4447/12 у ПрАТ “Нафтогаззбут” уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що передбачає: зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до порушення справи про банкрутство; протягом дії мораторію: не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/26533672).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2014 по справі №5015/4447/12 провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тру бінвест-Україна» про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» припинено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/39828462).
Отже, у період з 25.10.2012 по 21.07.2014 стосовно позивача тривало провадження у справі про банкрутство, було зупинено виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до порушення справи про банкрутство; діяв мораторій, протягом якого не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму в Законі України від 14.05.1992 № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон № 2343-XII) в редакції, чинній до 19.01.2013, регулювалися нормами статей 1, 12. Так, згідно з абзацом двадцять четвертим статті 1 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
Не змінилося правове регулювання правового режиму мораторію на задоволення вимог кредиторів Законом №2343-ХІІ в редакції Закону №4212-VI, чинній з 19.01.2013.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 19 Закону №2343-ХІІ (в редакції Закону №4212-VI) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
Системний і порівняльний аналіз наведених норм свідчить, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів із набранням чинності Законом №4212-VI не змінилося, а встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). 
Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.
Таке тлумачення норм, якими встановлено правий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.
Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону №2343-ХІІ в редакції Закону №4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону №2343-ХІІ, чинній до 19.01.2013).
Про послідовність та незмінність позиції законодавця в регулюванні питання відповідальності боржника, який перебуває в судовій процедурі банкрутства, свідчать і норми статей 41, 59 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, з набранням чинності яким з 21.10.2019 втратив чинність Закон №2343-ХІІ, які за змістом аналогічні нормам статей 19, 38 Закону №2343-ХІІ.
Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що встановлена нормою абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону №2343-ХІІ (в редакції, чинній до 19.01.2013) заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі №2340/4157/18, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при розгляді цієї справи.
Повертаючись до обставин цієї справи, ухвалою про порушення провадження у справі про банкрутство Господарського суду Львівської області від 25.10.2012 по справі №5015/4447/12 у ПрАТ “Нафтогаззбут” уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Отже, враховуючи те, що заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника), введений стосовно позивача мораторій стосується застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо зобов`язань, які виникли станом на 25.10.2012, при цьому оскаржуване рішення № 0000761302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску охоплює, зокрема, період з 21.04.2012 до 25.10.2012, тобто відповідач протиправно нарахував штрафні санкції та пеню на зобов`язання, які виникли станом на 25.10.2012, порушення провадження у справі про банкрутство щодо позивача.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки нарахування штрафних санкцій відбувалось у 2017 році, тобто після припинення провадження у справі про банкрутство позивача, тому були підстави для нарахування штрафних санкцій та пені за весь період, вказаний у спірному рішенні відповідача, адже такі доводи прямо суперечать правовому регулюванню правовідносин, пов`язаних із відновленням платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
При цьому суд критично ставиться до доводів представника позивача про нарахування пені відповідачем у розмірі 10 %, як це зазначено у розрахунку штрафної санкції, а не у розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, оскільки саме розмір 0,1% зазначений у оскаржуваному рішенні.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06.05.2022 у справі № 826/14188/16, наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень (зокрема, помилкового розрахунку суми податкового зобов`язання) вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства є визнання такого акта частково протиправним, якщо цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оскаржуваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. 
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість акта індивідуальної дії, що визнається протиправним і скасовується, інше рішення, яке б відповідало закону, а також давати вказівки, що б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
За вказаних обставин суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 13.03.2017 №0000761302, виходив із сум недоїмки, які суперечать даним облікової картки платника єдиного соціального внеску Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд», допустив безпідставне подвійне нарахування штрафу за встановлений вище судом період, протиправно нарахував штрафні санкції та пеню на зобов`язання, які виникли станом на день порушення провадження у справі про банкрутство щодо позивача, що унеможливлює виокремлення судом точної суми неправомірно нарахованих штрафу та пені.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За цих обставин рішення від 13.03.2017 №0000761302, не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати.
Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується таким.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
У заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача просить стягнути з Головного управління державної податкової служби у Львівській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 48 720,00 грн. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У ч. 6 ст. 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, потрібно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Зазначені норми (ст. ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
24.11.2025 між Приватним акціонерним товариством «Фірма «Нафтогазбуд» та Адвокатським бюро «Ярослава Турчиняка» укладено Договір про надання правової допомоги №24112025 від 24.11.2025 (далі - Договір).
Представником позивача згідно ордеру серії ВС №1418799 на надання правничої допомоги, є адвокат Турчиняк Ярослав Ігорович.
Відповідно до п. 3.1 Договору вартість послуг Виконавця за договором, визначається у додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з Додатковою угодою № 1 від 21.01.2026 сторони домовилися доповнити Договір №24112025 про надання правової допомоги від "24" листопада 2025 року п.3.1.5. наступного змісту:
- п. 3.1.5. вартість послуг Виконавця за цим договором складає 48 720 грн. (сорок вісім тисяч сімсот двадцять гривень). Порядок обчислення гонорару - фіксований розмір за комплексне ведення справи №813/2078/17 в Львівському окружному адміністративному суді.
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро Ярослава Турчиняка у справі №813/2078/17, надано такі послуги:
- вивчення законодавства, що регулює спірні правовідносини в контексті підготовки письмових пояснень щодо предмету позову з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2025;
- вивчення постанови Верховного Суду від 26.05.2025 по справі №813/2078/17 та висновків Верховного Суду, що викладені у даному судовому рішенні при направленні справи на новий розгляд;
- опрацювання та вивчення судових рішень, учасником у яких було ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" з метою підготовки письмових пояснень щодо предмету позову з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2025;
- опрацювання та пошук судової практики в контексті підготовки письмових пояснень щодо предмету позову з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2025;
- підготовка правової позиції письмових пояснень щодо предмету позову з урахуванням висновків Верховного Суду, формування додатків, та подання до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд»;
- підготовка адвокатського запиту № l від 26.11.2025 та направлення його до Головного управління державної податкової служби у Львівській області рекомендованим поштовим відправленням; 
- підготовка заяви з процесуального питання та клопотання про відкладення розгляду справи від 26.11.2025, формування додатків та подання до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд"; 
- підготовка заяви про вступ у справу як представника та подання до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд";
- заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та подання до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд"; 
- підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи безпосередньо в суді та подання до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд";
- виїзд в Львівський окружний адміністративний суд та ознайомлення з матеріалами справи безпосередньо в суді;
- вивчення відповіді Головного управління ДПС у Львівській області від 04.12.2025 та підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, формування додатків та подання до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд; 
- підготовка письмових пояснень від 21.01.2026 разом із додатком - візуальним відображенням письмових пояснень щодо предмету позову з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2025, які подані до суду 26.11.2025 по справі № 813/2078/17 та подання їх до Львівського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд».
Загальна вартість гонорару складає 48 720 грн. (сорок вісім тисяч сімсот двадцять гривень).
Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг Адвокатське бюро "Ярослава Турчиняка" в особі Директора Ярослава Турчиняка (надалі по тексту - виконавець) з однієї сторони, та Приватне акціонерне товариство "Фірма Нафтогазбуд" в особі Генерального директора Мачуського Григорія Миколайовича (надалі по тексту - замовник) дійшли спільної згоди про те, що виконавець надав, а замовник прийняв вищезазначені юридичні послуги в межах судової справи №813/2078/17.
Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові 21.01.2021 у справі №280/2635/20, відповідно до якого відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, на переконання суду, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 48 720,00 грн не є співмірним із обсягом наданих адвокатом послуг.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зауважує, що обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що витрати на професійну правничу не відповідають критерію реальності та співмірності адвокатських витрат.
Враховуючи критерій пропорційності суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню, повинен становити 12 000,00 грн.
Оскільки в постанові Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 у справі № 813/2078/17 вирішено питання про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (Головного управління ДФС у Львівській області), та позивач розпочав процедуру стягнення таких, що підтверджується виданим виконавчим листом, то судовий збір повторному розподілу не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, - 
У Х В А Л И В:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 13.03.2017 №0000761302.
3. Судовий збір повторному розподілу не підлягає.
4. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.
5. У задоволенні інших вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" (79026, вул. Стрийська, буд. 108, м. Львів; ЄДРПОУ 01293961).
Відповідач: Головне управління ДПС у Львівській області (79003, вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів; ЄДРПОУ 43968090).

Повне рішення суду складено 29.06.2026.

 Суддя	 Кондратюк Юлія Степанівна