№ 207/3072/26 
№ 1-кп/207/296/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному провадженні кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №12025046780000075 від 14.05.2025 року відносно обвинуваченого: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, який не працює, розлученого, маючого на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно із судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.06.2019, зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19 червня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Однак, ОСОБА_3 , якому відомо про обов`язковість виконання зазначеного рішення суду та про свій обов`язок, як батька дітей, визначений нормами ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними віку повноліття, допустив таким чином заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
ОСОБА_3 , будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів на утримання дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , всупереч вимогам ст .ст. 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст. ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства», маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішення суду коштів на утримання малолітніх дітей, починаючи від червня 2019 року жодних дій спрямованих на виконання судового наказу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська не вжив, заходів до пошуку роботи та офіційного працевлаштування не здійснював, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, в повному обсязі гроші на утримання дітей (аліменти) не сплачував, участі у вихованні синів не приймав, будь-якої іншої допомоги своїм дітям не надавав.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за період з 19.06.2019 по 01.06.2026 у розмірі 298 034, 48 грн. (двісті дев`яносто вісім тисяч тридцять чотири гривні сорок вісім копійок). 
Отже, ОСОБА_3 в період з 19.06.2019 по 01.06.2026 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат відповідних платежів, у розмірі 298 034, 48 грн. (двісті дев`яносто вісім тисяч тридцять чотири гривні сорок вісім копійок).
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. 
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком. 
Частиною 2 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. 
Як вбачається з доданої до обвинувального акту письмової заяви ОСОБА_3 , що складена у присутності захисника ОСОБА_7 , обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. 
Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали дізнання у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025046780000075 від 14.05.2025 року відносно ОСОБА_3 . 
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
На підставі ч.2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище. Суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.164 КК України, а саме у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, тобто з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 01 (один) рік. 
На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався. 
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України протягом 30 днів з дня отримання його копії. 
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя          ОСОБА_1