ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"25" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1089/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/1089/26
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн” (65080, м. Одеса, Академіка Філатова, буд. 20, кв. 48; ЄДРПОУ 44760889)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд” (03115, м.Київ, просп. Берестейський, буд. 91; ЄДРПОУ 45840781)
Про стягнення 424909,62 грн.

Представники:
Від позивача: не з`явився 
Від відповідача: не з`явився
Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд” про стягнення 424909,62 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2026р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн” до розгляду та відкрити провадження у справі №916/1089/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "27" квітня 2026 р. о 10:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 27.04.2026р. о 10:20.
27.04.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 травня 2026р. о 10:20, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2026р. повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд” про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "25" травня 2026 р. о 10:20. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 25.05.2026р. о 10:20.
Позивач підтримує поданий позов та просить суд його задовольнити.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд” відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвал суду. 
Однак кореспонденція суду повернулась без вручення із зазначенням поштової організації, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до п.п.4, 5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Господарський суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі №910/1487/20, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку “відсутній за вказаною адресою” вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі №906/142/18, провадження №12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, провадження № 14-507цс18.
25.05.2026р. до суду представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі Товариства з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн”.
У судовому засіданні 25.05.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 25.05.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що 28 липня 2025р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд” було укладено Договір транспортного експедирування №2807- 1/25 (далі - Договір). 
Відповідно до умов п. 1.1. цього Договору, Експедитор зобов`язується за плату та за рахунок Клієнта зробити або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.
Позивачем було зазначено суду, що на виконання умов Договору ним було надано відповідачу комплекс транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з організацією міжнародного перевезення вантажів.
За доводами позивача, вказані послуги є взаємопов`язаними та становлять єдиний комплекс транспортно-експедиційного обслуговування, спрямованого на організацію міжнародного перевезення вантажу, його митне оформлення, логістичний супровід, зберігання та доставку до кінцевого пункту призначення. 
Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що загальна вартість наданих послуг склала 334811,62 грн, що підтверджується рахунком №1354 від 15.09.2025 р.
На виконання умов Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок №1354 від 15.09.2025 р. на суму 334811,62 грн. 
Як зазначає позивач, після виставлення зазначеного рахунку відповідач частково виконав свої грошові зобов`язання, здійснивши наступні оплати: 15.09.2025 р. 124918,66грн. та 17.09.2025 р. - 102785,00 грн. 
Позивачем було зазначено суду, що 30.10.2025р. він направив відповідачу претензію із вих. № 30/10/25, в якій просив погасити наявну заборгованість в розмірі 107107,96 грн. 
За поясненнями позивача, після отримання претензії, відповідач частково погасив заборгованість, здійснивши оплату: 03.11.2025 р. - 19500,00 грн. та після зарахування зазначеного платежу залишок основної заборгованості склав 87607,96 грн. 
Відповідно до п. 3.3 Договору встановлено, що рахунки оплачуються Клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, вказаний Експедитором в цьому Договорі, протягом трьох банківських днів з моменту їх виставлення. 
Пунктом 3.5. Договору визначено, що за прострочення оплати рахунку Експедитора, Клієнт сплачує пеню у розмірі 2 % від неоплаченої суми за кожен день прострочення.
Позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 332938,65 грн., 3% річних у розмірі 1368,24 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2994,77 грн. 

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як з`ясовано судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн”, як Експедитором, та Товариства з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд”, як Клієнтом, виникни на підставі укладеного між ними Договору транспортного експедирування №2807-1/25 від 28.07.2025р. 
За матеріалами справи з`ясовано та не спростовано відповідачем, що позивачем були надані послуги з організації міжнародного перевезення вантажів та за результатами наданих послуг виставлено відповідачу рахунок на оплату №1354 від 15.09.2025р. на суму 334811,62грн. 
Однак, в порушення п. 3.3 Договору, яким визначено, що рахунки оплачуються відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, вказаний позивачем в цьому Договорі, протягом трьох банківських днів з моменту їх виставлення, відповідачем 15.09.2025 р. було сплачено 124918,66 грн., 17.09.2025 р. - 102785,00 грн. та 03.11.2025р. – 19500,00 грн.
Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 87607,96 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.
Щодо заявленої позивачем пені, за умовами п. 3.5. Договору, суд зазначає таке. 
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пунктом 3.5. Договору визначено, що за прострочення оплати рахунку Експедитора, Клієнт сплачує пеню у розмірі 2 % від неоплаченої суми за кожен день прострочення.
Позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 2% на суму боргу 107107,96 грн. за період з 19.09.2025р. по 02.11.2025р. та на суму боргу 87607,96 грн. з 03.11.2025р. по 17.03.2026р., загальний розмір пені становить – 332938,65 грн.
Суд зазначає, що договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно зі статтями 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний (якщо він встановлений).
Отже, приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" законодавчо обмежений розмір пені за прострочку платежу розміром подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки і відповідно, якщо розмір пені, встановлений договором, є меншим від подвійної облікової ставки НБУ застосовується розмір пені встановлений договором.
Судом здійснено перерахунок пені, із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, та сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить – 14025,68 грн. ( борг 107107,96грн. за період з 19.09.2025р. по 02.11.2025р. – пеня у розмірі 4093,58 грн. та борг 87607,96грн. за період з 03.11.2025р. по 17.03.2026р. – пеня у розмірі 9932,10 грн.).
Щодо заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке. 
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 1368,24 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2994,77 грн.
Суд, переривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення - правомірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача боргу – 87607,96 грн., пені – 14025,68 грн., 3% річних – 1368,24 грн. та інфляційних втрат – 2994,77грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 1589,95 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн” - задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Скайхім Трейд” (03115, м.Київ, просп. Берестейський, буд. 91; ЄДРПОУ 45840781) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Азимут Лайн” (65080, м. Одеса, Академіка Філатова, буд. 20, кв. 48; ЄДРПОУ 44760889) основну заборгованість у розмірі 87607 (вісімдесят сім тисяч шістсот сім) грн. 96 коп., пеню у розмірі 14025 (чотирнадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 1368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 2994 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 77 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 95 коп. 
3.В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 25 травня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко