Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/2224/26
Номер провадження2/711/1776/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
10 березня 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27180 грн та судові витрати (вхідний №10043, а.с.1-3).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 12.06.2024 між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» був укладений кредитний договір № 43780085 (далі – Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримала 4000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 
Згідно з п.1.1 Кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору (далі – кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом (далі – плата) відповідно до Графіку платежів, сплатити комісію (за наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. 
Також позивач у позові зазначає про те, що відповідач підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму, але відповідач зі свого боку не виконала умов Кредитного договору. 
У зв`язку з цим, сума заборгованості відповідача становить 27180 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 21180,00 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить 0,00 грн та прострочена заборгованість за штрафами становить 2000,00 грн.
Також позивач у позові зазначає, що ним проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідачем, а саме: відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23717532/711 від 02.02.2026, однак відповідачем пропозиція позивача залишена без задоволення. 
З огляду на викладене ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 43780085 від 12.06.2024 в сумі 27180 грн, витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 09 год 30 хв 12 квітня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси (а.с.31).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2026 року розгляд справи був відкладений до 08 год 30 хв 13 травня 2026 року (а.с.45).
Судове засідання, що було призначене о 08 год 30 хв 13 травня 2026 року не відбулося у зв`язку з неявкою усіх учасників справи про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка (а.с.52). Розгляд справи відкладений до 08 год 30 хв 04 червня 2026 року .
Представник позивача адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника Усенка М.І. в підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 14.05.2026 (а.с.53 зворот, 54 зворот). Водночас у п.5 прохальної частини позовної заяви представником позивача заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.3).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 04 червня 2026 року о 08 год 30 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами).
У зв`язку з цим, 04 червня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 12.06.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №43780085 (далі - Кредитний договір), відповідно до п.1.1. якого передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Типом кредиту є кредит.
Пунктами 1.2 - 1.4 Кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 4000 гривень, строк кредитування - 360 днів, тобто з 12.06.2024 до 07.06.2025.
Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 21240 грн в грошовому виразі та 6 800 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1 договору. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 25240 грн.
Згідно з п.1.5.1 Кредитного договору, пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 1,2% в день. Особливості нарахування пільгової процентної ставки визначені п.п.2.2.2, 2.2.3 цього договору.
Стандартна процентна ставка - 547,5 % річних. Особливості нарахування стандартної процентної ставки визначені п.п.2.2.2, 2.2.3 цього договору (п. 1.6 Кредитного договору).
Пунктом 1.7 Кредитного договору передбачено, що пільговий період – це період, який обирає позичальник в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. При цьому, строк пільгового періоду починається з 1 дня строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного позичальником строку пільгового періоду. Пільговий період не може перевищувати 30 днів.
Стандартний період – це період, який починається з наступного дня після закінчення строку пільгового періоду і діє до закінчення строку кредитування, якщо інше не визначене договором (п.1.8 Кредитного договору). 
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальника (уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача).
У пункті 2.2.3 Кредитного договору сторони обумовили, що за користування кредитом нараховуються проценти згідно таких умов:
- пільгова процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка;
- стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду.
Пільговий період визначений Кредитним договором строком у 30 календарних днів, а саме: з 12.06.2024 до 12.07.2024 зі сплатою пільгової процентної ставки - 1,2% в день.
Стандартний період - 330 календарних днів, починаючи з 13.07.2024 до 07.06.2025. Стандартна (базова) процентна ставка у вказаний період визначена на рівні 1,5% в день.
Із розділу 12 Кредитного договору суд встановив, що означений правочин підписаний позичальником ОСОБА_1 12.06.2024 о 20 год 13 хв 50 сек електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме: 6ogx4usg (а.с.5-11). 
Також суд встановив, що разом із Кредитним договором відповідач ОСОБА_1 погодилася з графіком платежів за договором як додатком №1 до Кредитного договору шляхом його підписання 12.06.2024 о 20 год 13 хв 50 сек електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме: 6ogx4usg (а.с.11 зворот - 12).
Із довідки ТОВ «Тайгер-Фінанс» № 711/1 від 06.02.2026 суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з якою укладено Кредитний договір, ідентифікована ТОВ «Тайгер-Фінанс». Акцепт підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відомості про одноразовий ідентифікатор наступні: одноразовий ідентифікатор: 6ogx4usg; дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику: 12.06.2024 о 20 год 13 хв 27 сек; номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор: НОМЕР_2 (а.с.14 зворот). 
Із довідки ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №3365-1423275614-19122025 від 19.12.2025 «Про підтвердження успішної оплати» суд встановив, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 12.06.2024 прийнято до виконання замовлення ТОВ «Тайгер-Фінанс» та успішно перераховано 4000 грн на банківську картку № НОМЕР_3 , що відповідає номеру картки, що міститься у розділі 12 Кредитного договору (а.с.15). 
Згідно безпосередньо дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення, що підготовлена ТОВ «Тайгер-Фінанс», суд встановив, що означеним товариством як кредитодавцем 12.06.2024 надано відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 4000 грн; у період часу з 12.06.2024 до 12.07.2024 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 48 грн; у період часу з 13.07.2024 до 06.06.2025 позичальнику щоденно нараховувались відсотки в сумі 60 грн. 
Крім того з відомості про щоденні нарахування та погашення суд встановив, що позивач здійснив нарахування відповідачу як позичальнику штрафу сукупно в розмірі 2000 грн (14.07.2024 – 400 грн, та 23.07.2024 – 1600 грн).
Також з означеної відомості судом встановлено, що позичальник не здійснювала погашення ані тіла кредиту, ані відсотків за кредитом (а.с.15 зворот - 18).
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі – Закон №675), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 1,2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 6ogx4usg.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею в кредит від ТОВ «Тайгер-Фінанс» грошових коштів в сумі 4000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином. 
Водночас матеріалами справи підтверджується той юридичний факт, що сума кредиту, що обумовлена між ТОВ «Тайгер-Фінанс» та ОСОБА_1 і відображена у п.1.2 Кредитного договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_3 , вказаний позичальником у п.12 Кредитного договору. 
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором кредитодавцю ТОВ «Тайгер-Фінанс», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 4000 грн в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 21180 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктами 1.2 - 1.4 Кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 4000 гривень, строк кредитування - 360 днів, тобто з 12.06.2024 до 07.06.2025.
Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 21240 грн в грошовому виразі та 6 800 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1 договору. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 25240 грн.
Згідно з п.1.5.1 Кредитного договору, пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 1,2% в день. Особливості нарахування пільгової процентної ставки визначені п.п.2.2.2, 2.2.3 цього договору.
Стандартна процентна ставка - 547,5 % річних. Особливості нарахування стандартної процентної ставки визначені п.п.2.2.2, 2.2.3 цього договору (п. 1.6 Кредитного договору).
Пунктом 1.7 Кредитного договору передбачено, що пільговий період – це період, який обирає позичальник в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. При цьому, строк пільгового періоду починається з 1 дня строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного позичальником строку пільгового періоду. Пільговий період не може перевищувати 30 днів.
Стандартний період – це період, який починається з наступного дня після закінчення строку пільгового періоду і діє до закінчення строку кредитування, якщо інше не визначене договором (п.1.8 Кредитного договору). 
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальника (уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача).
У пункті 2.2.3 Кредитного договору сторони обумовили, що за користування кредитом нараховуються проценти згідно таких умов:
- пільгова процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка;
- стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду.
Пільговий період визначений Кредитним договором строком у 30 календарних днів, а саме: з 12.06.2024 до 12.07.2024 зі сплатою пільгової процентної ставки - 1,2% в день.
Стандартний період - 330 календарних днів, починаючи з 13.07.2024 до 07.06.2025. Стандартна (базова) процентна ставка у вказаний період визначена на рівні 1,5% в день.
З аналізу означених пунктів Кредитного договору суд зробив висновок, що його сторони домовилися про те, що у пільговий період, тобто з 12.06.2024 до 12.07.2024 включно, позичальник ОСОБА_1 має сплачувати ТОВ «Тайгер-Фінанс» відсотки в розмірі 1,2% від суми кредиту щоденно, а після закінчення пільгового періоду - за денною відсотковою ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту (стандартна (базова) процентна ставка)). Кінцевий строк сплати відсотків за Кредитним договором – 07.06.2025. 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру відсотків за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Кредитного договору, зокрема, п.1.2 – 1.4, 1.5.1, 1.7-1.8 та 2.2.3, встановив, що їх розмір визначений неправильно з огляду на таке. 
Так, за період строку кредиту з 12.06.2024 до 12.07.2024 (тобто, за час дії пільгової процентної ставки згідно положень п.2.2.3 Кредитного договору, крім 13.06.2024, коли кредитодавцем не здійснювалося нарахування позичальнику процентів (а.с.15 зворот)), розмір відсотків, які мав сплатити позивачу відповідач згідно умов Кредитного договору, становить 1440 грн, який розраховується наступним чином: 4000 грн х 0,012 = 48 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 48 грн х 30 днів (кількість днів між 12.06.2024 та 12.07.2024 без урахування 13.06.2024) = 1440 грн)).
Надалі, за період з 13.07.2024 до 06.06.2025 (тобто до часу нарахування кредитодавцем відсотків позичальнику за користування кредитними коштами з призми стандартної (базової) процентної ставки), розмір відсотків за користування сумою кредиту, які мала сплатити відповідач позивачу згідно умов Кредитного договору складає 19740 грн, який розраховується наступним чином: 4000 грн х 0,015 = 60 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 60 грн х 329 днів (кількість днів між 13.07.2024 та 06.06.2025 (а.с.18)) = 19740 грн)).
Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем кредитодавцю ТОВ «Тайгер-Фінанс», за період з 12.06.2024 до 06.06.2025, згідно положень Кредитного договору, складав 21180 грн. 
Проте ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно); починаючи з 21.08.2024 та надалі - 1%.
Проте відповідно до п. 2.2.3 Кредитного договору розмір процентної ставки протягом строку кредиту, після закінчення пільгового періоду (30 днів з дня укладення правочину згідно розрахунку заборгованості, а.с.15 зворот - 18) становить 1,5%/день (стандартна (базова) процентна ставка)).
Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Суд, проаналізувавши умови Кредитного договору, в контексті щоденної відсоткової ставки за користування кредитом протягом строку кредиту, після закінчення пільгового періоду, тобто з 13.07.2024 до 06.06.2025 (до часу припинення нарахування кредитодавцем відсотків, оскільки строк дії Кредитного договору закінчувався 07.06.2025), зокрема п. 2.2.3 Кредитного договору, у взаємозв`язку із положеннями ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», встановив, що умови п. 2.2.3 Кредитного договору щодо сплати щоденних відсотків за користування сумою кредиту після 20.08.2024 року в розмірі 1,50%/день є нікчемними, оскільки порушують права відповідача як споживача кредитних послуг щодо відповідності умов Кредитного договору положенням Закону України «Про споживче кредитування» в контексті максимальної щоденної відсоткової ставки, що визначена цим нормативно-правовим актом, починаючи з 24.12.2023.
У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що за період часу з 21.08.2024 до 06.06.2025 включно, відсотки за користування відповідачем як споживачем сумою кредиту підлягають перерахунку з призми щоденної відсоткової ставки в розмірі 1,0% замість 1,50%.
Таким чином, розмір відсотків, які підлягали сплаті відповідачем на користь кредитодавця ТОВ «Тайгер-Фінанс» згідно умов Кредитного договору з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» є наступним: 
1.за період з 12.06.2024 до 12.07.2024 (тобто, за час дії пільгової процентної ставки згідно положень п.2.2.3 Кредитного договору, крім 13.06.2024, коли кредитодавцем не здійснювалося нарахування позичальнику процентів (а.с.15 зворот)), розмір відсотків, які мав сплатити позивачу відповідач згідно умов Кредитного договору, становить 1440 грн, який розраховується наступним чином: 4000 грн х 0,012 = 48 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 48 грн х 30 днів (кількість днів між 12.06.2024 та 12.07.2024 без урахування 13.06.2024) = 1440 грн));
2.за період з 13.07.2024 до 20.08.2024: 2340 грн (4000 грн х 0,015 = 60 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 60 грн х 39 днів (кількість днів між 13.07.2024 та 20.08.2024) = 2340 грн));
3.за період з 21.08.2024 до 06.06.2025: 11600 грн (4000 грн х 0,01 = 40 грн (відсотки за 1 день користування кредитом); 40 грн х 290 днів (кількість днів між 21.08.2024 та 06.06.2025) = 11600 грн)).
Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем кредитодавцю ТОВ «Тайгер-Фінанс», у період строку кредиту з урахуванням положень ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», складає 15 380 грн (1440 грн + 2340 грн + 11600 грн).
Водночас, відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів сплати нею коштів у рахунок як погашення суми кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема за відсотками.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками є частково обгрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню в розмірі 15 380 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2000 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктами 4.6, 4.6.1 Кредитного договору сторони обумовили, що у разі прострочення повернення кредиту, передбаченого п.1.4 Кредитного договору на 1 календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф) у розмірі 10% від суми отриманого кредиту.
У разі прострочення повернення кредиту, передбаченого п.1.4 Кредитного договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф) у розмірі 40% від суми отриманого кредиту.
Згідно безпосередньо дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення, що підготовлена ТОВ «Тайгер-Фінанс», суд встановив, що позивач здійснив нарахування відповідачу як позичальнику штрафу сукупно в розмірі 2000 грн (14.07.2024 – 400 грн, та 23.07.2024 – 1600 грн).
Частинами 1,2 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки – звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.
Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки у виді штрафу в розмірі 10% та 40% від суми, одержаної клієнтом за Кредитним договором, проте п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2000 грн слід відмовити.
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.4 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/2224/26, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2093 від 29.09.2012, яким документований адвокат Усенко М.І. (а.с.20); 2) виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.03.2024 щодо адвокатського об`єднання «Апологет» (а.с.20 зворот - 21); 3) договору про надання правової (правничої) допомоги №0207 від 02.07.2025, що укладений між ТОВ «Тайгер-Фінанс» та адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.21 зворот); 4) ордеру серії ВС №1412829 від 04.11.2025 (а.с.22); 5) акту наданих послуг №711 від 06.02.2026 (а.с.22 зворот); 6) детального опису наданих послуг до акту №711 від 06.02.2026 (а.с.23). 
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І. в справі щодо стягнення боргу за Кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Проте у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) звернено увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим («East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (заява № 19336/04, § 268)).
Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).
Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку з цим, беручи до уваги складність справи, яка по суті є малозначним спором, та співмірність, суд визначає вартість наданих правових послуг в розмірі 2500 грн, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат (підготовка позовної заяви), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи (справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є незначним), а відповідно такі витрати в означеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується прохання позивача, викладеного у п.4 прохальної частини позовної заяви від про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із дослідженої платіжної інструкції №692 від 23.02.2026 (а.с.24) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки, в сумі 2 662,40 грн.
Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором обгрунтованими і задовольнив їх на суму 19380 грн, що складає 71,3% від ціни позову (19380 грн / 27180 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 898,29 грн, тобто 71,3% від розміру сплаченого позивачем судового збору (2662,40 х 0,713).
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Тайгер-Фінанс» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в розмірі 19380 грн, з яких: 4000 грн – заборгованості за тілом кредиту, та 15380 грн – заборгованість за відсотками. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 898,29 грн - судового збору, та 2500 грн – витрат на професійну правничу допомогу. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 527, 530, 610, 626-628, 634, 638, 1046, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст.8, 12, п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 247, 264, 265, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №43780085 від 12 червня 2024 року в розмірі 19 380 (дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят) гривень, з яких: 4000 (чотири тисячі) гривень - заборгованість за сумою кредиту, та 15 380 (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят) гривень – сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1898 (одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього 4 398 (чотири тисячі триста дев`яносто вісім) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок. 
У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повне заочне рішення складене 04 червня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс», код ЄДРПОУ: 43561909, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко