ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 м.Дніпро Справа № 904/6949/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.,
з участю секретаря судового засідання: Старини А.С.,
представника позивача (апелянта): Мицька Н.М. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача: Шпака В.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі філії «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «АТОМЕНЕРГОМАШ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 (головуючий в першій інстанції Колісник І.І., повний текст складений та підписаний 27.03.2026) 
у справі за позовом Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі філії «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «АТОМЕНЕРГОМАШ» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ – «АМРИТА»
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У грудні 2025 року Акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (надалі – АТ «НАЕК «Енергоатом») в особі філії «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «АТОМЕНЕРГОМАШ» (надалі – ВП «Атоменергомаш») звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ – «АМРИТА» (надалі – ТОВ «ТД – «Амрита») про стягнення 774015,48 грн пені та 840016,80 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №53-143-01-25-02686 від 13.06.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач поставив товар з порушенням строку, передбаченого вищезазначеним договором, у зв`язку з чим за порушення строків поставки, на підставі п.7.2 договору, позивач нарахував пеню за період з 01.09.2025 по 22.10.2025 у розмірі 774015,48 грн, а також 7 % штрафу на суму простроченої поставки у розмірі 840016,80 грн, які і заявив до стягнення.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 у справі № 904/6949/25 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «ТД – «Амрита» на користь АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії ВП «Атоменергомаш» пеню у розмірі 387007,74 грн, штраф у розмірі 420008,40 грн; в решті вимог позову відмовлено. Вказаним рішенням з відповідача на користь позивача також стягнуто витрати зі сплати судового збору у розмірі 19368,38 грн та відстрочено виконання даного рішення на 6 місяців, до 04.09.2026 включно.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач дійсно порушив строк поставки товару за договором на 53 дні. Разом з тим, судом враховано, що основне зобов`язання виконано відповідачем у повному обсязі, взято до уваги незначний термін прострочення зобов`язання, і на підставі ст.551 ЦК України, з огляду на засади справедливості, розумності та пропорційності, зменшено розмір заявленої пені та штрафу на 50 %, оскільки їх стягнення у повному обсязі стало б для відповідача надмірним тягарем. Крім того, суд відстрочив виконання рішення на 6 місяців через виняткові обставини, зокрема: наявність у позивача невиконаного грошового зобов`язання перед відповідачем у розмірі 18000360,00 грн за вже поставлений товар, виконання якого (оплата вартості поставленого товару, на яку правомірно очікує відповідач) може бути затримано до завершення в Україні воєнного стану, оскільки на підставі чинного законодавства на позивача поширюється мораторій на примусове стягнення боргів у такий період, наявність у відповідача за період листопада - грудня 2025 року кредиторської заборгованості та відсутності прибутку. 
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач у справі - АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії ВП «Атоменергомаш» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимоги частково скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 у справі № 904/6949/25 у частині відмови в стягненні з ТОВ «ТД – «Амрита» 387007,74 грн пені та 420008,40 грн штрафу, а також у частині відстрочення виконання рішення у даній справі на 6 місяців до 04.09.2026 включно, та ухвалити нове рішення у цій частині, яким задовольнити повністю позовні вимоги, відмовивши у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки, зменшивши штрафні санкції на 50 %, фактично звільнив відповідача від їх сплати. Зазначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності збитків, а відповідач, укладаючи договір, погодився з умовами про відповідальність та діяв на власний підприємницький ризик. Крім того, апелянт вважає необґрунтованим відстрочення виконання рішення на 6 місяців, оскільки відповідач не надав доказів спроможності виконати рішення після закінчення цього строку, а сама відстрочка порушує майнові інтереси стягувача та не ґрунтується на виняткових обставинах, передбачених ст.331 ГПК України.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив частково скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнити позов повністю, а також відмовити у відстрочці виконання рішення. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що суд першої інстанції правомірно зменшив штрафні санкції на 50% на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки відповідач повністю виконав основне зобов`язання - поставив товар, а позивач не довів наявності збитків. Звертає увагу, що термін прострочення є незначним, складав лише 53 дні, при цьому стягнення неустойки у повному розмірі було б надмірним тягарем та джерелом невиправданого збагачення позивача. Також відповідач вважає відстрочення виконання рішення на 6 місяців обґрунтованим, оскільки позивач має невиконане грошове зобов`язання перед відповідачем на суму, значно більшу за розмір стягнутих штрафних санкцій, а також на нього поширюється мораторій на примусове стягнення коштів, при тому що відповідач перебуває у скрутному майновому становищі. Відповідач також наголошує, що прострочення виникло через об`єктивні причини, зокрема, через затримку поставки металу іноземними виробниками, про що він своєчасно повідомляв позивача, а тому ступінь його вини є мінімальним.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
У відповіді на відзив позивач вважає доводи відповідача про мінімальний ступінь вини через порушення строків поставки сировини його іноземним контрагентом неспроможними, оскільки згідно з ч.1 ст.617 ЦК України, недодержання контрагентом боржника своїх обов`язків не є підставою для звільнення від відповідальності. Крім того, позивач наголошує, що відсутність збитків не може бути підставою для зменшення неустойки, оскільки право на неї виникає незалежно від наявності збитків, а затримка поставки критично важливої продукції для АЕС в умовах війни впливає на енергетичну безпеку країни. Щодо відстрочення виконання рішення, позивач вказує, що відповідач не надав належних доказів свого скрутного матеріального становища, таких, як баланс та звіт про фінансові результати, а надані оборотно-сальдові відомості не є належними доказами. Також позивач зазначає, що станом на 28.04.2026 він повністю розрахувався за отриману продукцію, а наказ про мораторій втратив чинність у зв`язку із закриттям провадження в адміністративній справі. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 у справі № 904/6949/25 за позовом АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Атоменергомаш» до ТОВ «ТД – «Амрита» про стягнення коштів; призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а також витребувано матеріали вказаної справи з Господарського суду Дніпропетровської області. 
24.04.2026 матеріали справи № 904/6949/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
06.05.2026 від ТОВ «ТД – «Амрита» надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 призначено справу № 904/6949/25 за позовом АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Атоменергомаш» до ТОВ «ТД – «Амрита» про стягнення коштів за апеляційною скаргою АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Атоменергомаш» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 до розгляду у судовому засіданні на 02.06.2026 о 16:00 год. 
08.05.2026 від АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Атоменергомаш» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Також 08.05.2026 та 11.05.2026 від АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Атоменергомаш» надійшли клопотання про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, які ухвалою суду від 11.05.2026 задоволені. 
11.05.2026 від представника ТОВ «ТД - «Амрита» надійшла заява про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яка ухвалою суду від 11.05.2026 задоволена. 
В судовому засіданні 02.06.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Між ТОВ «ТД – «Амрита» (постачальник) та філією «ВП «Атоменергомаш» АТ «НАЕК «Енергоатом» (покупець) укладено договір поставки № 53-143-01-25-02686 від 13.06.2025, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язувався поставити у передбачені цим договором строки покупцю продукцію відповідно до специфікації (Додаток № 1 до цього договору), а покупець - прийняти та оплатити вказану продукцію (ДК 021:2015 - 44210000-5 Конструкції та їх частини (Лот 1 Трубні дошки).
Згідно з п.3.1 договору, його загальна сума становить 18000360,00 грн, у тому числі ПДВ за ставкою 20 %. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.2 договору).
Пунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі, протягом 180 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою). Постачальник, що є платником ПДВ, зобов`язаний скласти належним чином електронну податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у порядку та протягом строку, які визначені Податковим кодексом України. У разі, якщо постачальник не здійснить реєстрацію, неправильно або несвоєчасно зареєструє податкову накладну або відбудеться зупинення реєстрації податкової накладної та це призведе до втрати у покупця права на нарахування сум ПДВ, що відносяться до податкового кредиту, покупець має право сплатити суму договору без урахування ПДВ. Після реєстрації належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН, покупець здійснює оплату суми ПДВ шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом 180 днів після такої реєстрації.
Валютою договору та валютою платежу за договором є національна валюта України - гривня (п.4.3 договору).
Згідно з п.5.1 договору, поставка продукції здійснюється до 30.08.2025 партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається номенклатура, кількість продукції, що постачається, строки поставки та місце поставки продукції.
Пунктом 5.2 договору сторонами узгоджено, що заявка може бути направлена постачальнику наступними способами (усіма або одним з них - за вибором покупця): поштою рекомендованим листом або листом з повідомленням про вручення за зазначеною у договорі адресою; електронною поштою за вказаною в договорі адресою.
За пропозицією постачальника строк поставки, визначений відповідно до п. 5.1 договору, може бути змінений за згодою покупця шляхом укладення додаткової угоди (п.5.3 договору).
За змістом п.5.4 договору, покупець має право в односторонньому порядку змінити строк постачання у бік його продовження (до настання строку постачання, визначеного відповідно до п.п.5.1, 5.3 договору) шляхом направлення постачальнику заявки з новим строком поставки способами (способом), зазначеним у п.5.2 договору.
Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції, вказаної у Додатку № 1 до цього договору, за номенклатурою, кількістю, у строки та за адресою, що зазначені в заявці покупця (п.5.5 договору).
Відповідно до п.5.6 договору, у разі ненадання заявок покупцем, продукція, зазначена в Додатку № 1 до цього договору, у будь-якому разі повинна бути поставлена постачальником не пізніше 30.08.2025. У такому випадку місце поставки письмово погоджується сторонами.
Продукція відвантажується на умовах DDP (Інкотермс 2010). Отримувач: АТ "НАЕК "Енергоатом", філія "Відокремлений підрозділ "Атоменергомаш". Відвантажувальні реквізити покупця зазначаються в заявці (п.5.7 договору).
Згідно з п.6.3 договору, постачальник зобов`язаний, серед іншого, забезпечити поставку продукції у строки, встановлені цим договором. У випадку невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором (п.7.1 договору).
За порушення строків поставки продукції, визначених відповідно до п.п.5.1, 5.5, 5.6 цього договору, та/або недопоставку продукції, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку, якщо прострочення поставки становить більше 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7 % указаної вартості (п.7.2 договору).
Відповідно до п.10.1 договору, останній вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 2 роки.
До договору сторонами укладена специфікація на продукцію (Додаток № 1), в якій узгоджено поставку продукції: дошки трубні проміжні та зовнішні для модулів код УКТ ЗЕД 7326909890 у загальній кількості 48 шт. на загальну суму 18000360,00 грн з ПДВ, з граничним строком поставки до 30.08.2025. 
Відповідач виконав свої зобов`язання за договором щодо поставки позивачу товару за специфікацією на загальну суму 18000360,00 грн, проте з порушенням узгодженого сторонами строку, про що свідчать видаткові накладні № 9 від 23.09.2025 на суму 6000120,00 грн, відповідно до якої датою отримання товару за довіреністю є 24.09.2025, та № 10 від 23.10.2025 на суму 12000240,00 грн, відповідно до якої датою отримання товару за довіреністю є 23.10.2025. Накладні підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.
За порушення зобов`язань, встановлених умовами спірного договору, щодо строку поставки товару позивач нарахував відповідачеві та пред`явив до стягнення неустойку у вигляді пені та штрафу. Відповідач вказані суми не сплатив. 
Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).
За змістом положень ч.1 ст.662 ЦК України, ч.1 ст.663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), як передбачено ст.610 ЦК України.
Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч.1 ст.551 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Заслухавши пояснення представників апелянта та відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу, а також відстрочки виконання рішення на 6 місяців.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки зменшивши штрафні санкції на 50 %, фактично звільнив відповідача від їх сплати. Зазначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності збитків, а відповідач, укладаючи договір, погодився з умовами про відповідальність та діяв на власний підприємницький ризик. Крім того, апелянт вважає необґрунтованим відстрочення виконання рішення на 6 місяців, оскільки відповідач не надав доказів спроможності виконати рішення після закінчення цього строку, а сама відстрочка порушує майнові інтереси стягувача та не ґрунтується на виняткових обставинах, передбачених ст.331 ГПК України.
Відповідач зазначає, що суд першої інстанції правомірно зменшив штрафні санкції на 50 % на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки відповідач повністю виконав основне зобов`язання - поставив товар, а позивач не довів наявності збитків. Звертає увагу, що термін прострочення є незначним, складав лише 53 дні, при цьому стягнення неустойки у повному розмірі було б надмірним тягарем та джерелом невиправданого збагачення позивача. Також відповідач вважає відстрочення виконання рішення на 6 місяців обґрунтованим, оскільки позивач має невиконане грошове зобов`язання перед відповідачем, на нього поширюється мораторій на примусове стягнення, при тому що відповідач перебуває у скрутному майновому становищі. Відповідач також наголошує, що прострочення виникло через об`єктивні причини, про що він своєчасно повідомляв позивача, а тому ступінь його вини є мінімальним.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) визначена як грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання.
Пунктом 7.2 укладеного між сторонами договору поставки № 53-143-01-25-02686 від 13.06.2025 передбачено, що за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку, якщо прострочення поставки становить більше 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. Факт порушення відповідачем строку поставки товару, визначеного специфікацією, на загальну суму 18000360,00 грн, з простроченням на 53 дні підтверджується видатковими накладними № 9 від 23.09.2025 та № 10 від 23.10.2025 і не оспорюється сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Водночас, ч.3 ст.551 ЦК України надає суду право зменшити розмір неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Законодавець не встановлює вичерпного переліку таких обставин, що відповідає принципу диспозитивності та суддівської дискреції, надаючи суду можливість оцінити конкретні обставини справи.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені та штрафу на 50 %, посилаючись на відсутність доказів збитків та незначний строк прострочення. На переконання апелянта, положення ч. 1 ст. 550 ЦК України унеможливлюють врахування відсутності збитків як підстави для зменшення неустойки. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими твердження позивача щодо безпідставності зменшення відповідачу пені та штрафу на 50 %, з огляду на наступне.
Системний аналіз ч.1 ст.550 та ч.3 ст.551 ЦК України свідчить про те, що ці норми регулюють різні аспекти правовідносин. Частина 1 ст.550 ЦК України визначає підставу виникнення права кредитора на неустойку, яка не залежить від доведення факту настання збитків. Натомість ч.3 ст.551 ЦК України є механізмом, що дозволяє суду втрутитись у договірні відносини з метою запобігання несправедливому збагаченню кредитора за рахунок боржника, коли розмір неустойки є явно непомірним. Відсутність збитків або їх незначний розмір є однією з ключових обставин, яка дозволяє суду зробити висновок про те, що компенсаторна функція неустойки не потребує реалізації в повному обсязі, оскільки відсутнє порушене майнове право, яке потребує відновлення. Стимулююча функція неустойки в даному випадку виконала своє завдання, оскільки основне зобов`язання, а саме: поставка товару - виконано відповідачем у повному обсязі, хоча і з простроченням. Зменшення неустойки не звільняє боржника від відповідальності, а лише приводить її розмір у відповідність до загальних засад цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності (ст.3 ЦК України).
Правова позиція Верховного Суду, викладена, зокрема, у постанові від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17, підтверджує, що закон не передбачає обов`язкової одночасної наявності двох умов: значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків та наявності інших обставин, які мають істотне значення, для застосування норми ч.3 ст.551 ЦК України достатньо наявності однієї з цих підстав. Відтак, посилання суду першої інстанції на відсутність доказів збитків позивача є самостійною та достатньою підставою для застосування ч.3 ст.551 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, де зазначено, що відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Аргумент апелянта про те, що незначний термін прострочення (53 дні) не може бути врахований через те, що позовна давність для стягнення пені становить один рік, колегія суддів відхиляє як такий, що ґрунтується на неправильному розумінні норм матеріального права. Так, строк позовної давності є інститутом, що визначає часові межі судового захисту порушеного права, але жодним чином не впливає на оцінку фактичного періоду прострочення як обставини, що характеризує ступінь тяжкості порушення. Суд першої інстанції, враховуючи прострочення 53 дні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке прострочення є незначним, особливо враховуючи загальну суму договору та те, що прострочення склало менше двох місяців. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що прострочення виникло не внаслідок умисного ухилення відповідача від виконання зобов`язання, а у зв`язку з об`єктивними труднощами, пов`язаними з необхідністю закупівлі спеціального металу у іноземних виробників (ФРН, Швеція), що підтверджено відповідачем належними та допустимими доказами, дослідженими місцевим судом (листами відповідача № 54 від 03.09.2025, № 55 від 30.09.2025 та № 17/10 від 17.10.2025). 
Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність вини доводиться особою, яка порушила зобов`язання.
Відповідач надав докази вжиття заходів для належного виконання зобов`язання та неможливості вплинути на дії свого контрагента. Апеляційний суд враховує, що за положеннями ч.2 ст.617 ЦК України, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не вважається випадком як підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте це не виключає значення такої обставини у контексті оцінки судом ступеню вини боржника як обставини, що має істотне значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними твердження апелянта про те, що зменшення штрафних санкцій на 50 % фактично є звільненням відповідача від їх сплати. Загальний розмір присудженої до стягнення неустойки складає 807016,14 грн, не є незначним. Такий розмір, як правильно зазначив місцевий господарський суд, у повній мірі забезпечує компенсаційну та стимулюючу функцію відповідальності, але при цьому не перетворюється на джерело невиправданого збагачення кредитора.
Застосування такого підходу при визначенні конкретного розміру відповідальності за порушення зобов`язання узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18 та від 04.12.2018 у справі № 916/65/18. Зменшення неустойки вдвічі у даному випадку є пропорційним наслідкам порушення та відповідає критерію розумності. Суд першої інстанції не звільнив відповідача від сплати неустойки, а лише скористався наданим законом правом зменшити її розмір, що є проявом врахування балансу інтересів сторін.
Колегія суддів апеляційного господарського суду також не погоджується з доводами апелянта, що надання відповідачу відстрочення виконання рішення на шість місяців є необґрунтованим через ненадання ним доказів спроможності виконати рішення після закінчення цього строку та неналежності як доказів незадовільного фінансового стану оборотно-сальдових відомостей.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, і судове рішення є обов`язковим до виконання. Водночас, ст.331 ГПК України передбачає можливість відстрочення виконання рішення за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Це є винятковим заходом, спрямованим на забезпечення реального виконання судового рішення, а не на ухилення від його виконання. Відстрочення не повинно порушувати права стягувача, однак воно може бути виправдане, якщо негайне виконання створить загрозу банкрутства боржника або припинення його господарської діяльності, тоді як відстрочення дозволить боржнику виконати рішення без непропорційних втрат.
Суд першої інстанції встановив, що єдиним контрагентом відповідача у спірний період був позивач, прийняв до уваги факт невиконання позивачем грошового зобов`язання за договором поставки перед відповідачем у сумі, що значно перевищує суму нарахованих штрафних санкцій. Це створило для відповідача значний дисбаланс у виконанні зобов`язань, оскільки він поставив товар, проте не отримав оплату, що прямо вплинуло на його платоспроможність. 
Щодо заперечень апелянта проти належності доказів, наданих відповідачем на підтвердження скрутного майнового стану, зокрема, оборотно-сальдових відомостей, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Суд першої інстанції оцінив подані докази у їх сукупності відповідно до ст.86 ГПК України. Оборотно-сальдові відомості, які є первинними документами бухгалтерського обліку, підтвердили наявність кредиторської заборгованості та відсутність прибутку. Ненадання відповідачем річної фінансової звітності не спростовує встановлених судом фактів, особливо з огляду на те, що позивач, який заперечував проти відстрочення, не надав жодних доказів на спростування фінансових труднощів відповідача або на підтвердження того, що відстрочення завдасть йому значної шкоди. 
За таких обставин, надання відстрочки виконання судового рішення на шість місяців не може бути визнано надмірним і таким, що не враховує інтересів позивача. Цей строк є розумним та відповідає граничному строку, встановленому ч.5 ст.331 ГПК України.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справах проти України, зокрема, викладеною у рішенні щодо неприйнятності від 07.10.2003 у справі «Корнілов та інші проти України», короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб порушувати п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
На переконання колегії суддів, відстрочення виконання рішення суду надає відповідачу реальну можливість врегулювати питання з отриманням коштів від позивача або залучити інші джерела фінансування для виконання судового рішення, що, в свою чергу, забезпечить реальний, а не формальний захист прав позивача як стягувача.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що надання відстрочки порушує його майнові інтереси через інфляційні процеси, оскільки такі твердження позивача не підтверджені жодними розрахунками. Крім того, стягнення неустойки, а не основного боргу, спростовує вказаний аргумент, оскільки неустойка не є тим активом, на який позивач міг би правомірно розраховувати як на джерело своєї звичайної господарської діяльності, на відміну від основного зобов`язання.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, правильно застосував норми матеріального права та норми процесуального права, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ґрунтуються на переоцінці доказів та неправильному тлумаченні норм матеріального права.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та поданим доказам, визнав обґрунтованим клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, а також обґрунтовано відстрочив виконання рішення на шість місяців. Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не можуть бути підставою для скасування постановленого ним рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
8. Розподіл судових витрат
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на апелянта.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» в особі філії «ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «АТОМЕНЕРГОМАШ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 у справі № 904/649/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 у справі № 904/649/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 03 липня 2026 року.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді А.О.Кошля

Т.В.Стефанів