Справа № 711/1946/26
Провадження № 2/712/3319/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді – ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі – ШЕВЧЕНКО О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького 36) про визнання відмови у приватизації житла незаконною, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання відмови у приватизації житла незаконною, посилаючись на те, що більше п`яти років, а саме з вересня 2020 року вона на законних підставах, а саме на підставі рішення відповідача від 08 вересня 2020 року № 845 та договорів оренди разом з дитиною проживає та зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_2 та працює у дитячій установі міської ради «Лісовий куточок».
В серпні 2025 року вона звернулася до відповідача з відповідною заявою та пакетом документів для приватизації вказаної кімнати в гуртожитку.
Відповідач листом від 27 серпня 2025 року № К-10146-2/09 відмовив у приватизації вказаного житла, посилаючись на те, що вона займає кімнату на підставі договору оренди, а не найму, а тому законних підстав для приватизації не має. Таку відмову вважає незаконною та такою, що порушує її права.
У зв`язку з чим, просить визнати незаконною та скасувати відмову відповідача оформлену листом від 27 серпня 2025 року № 10146-2 щодо відмови ОСОБА_2 у приватизації кімнати АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про приватизацію від 12 серпня 2025 року з урахуванням висновків мотивувальної частини рішення суду.
Ухвалою від 30 квітня 2026 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
25 травня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимого заперечував та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08.09.2020 №845 позивачу ОСОБА_2 надано в оренду на один рік кімнату АДРЕСА_2 .
05.10.2020 між Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради та ОСОБА_2 укладено договір оренди комунального житла.
Відповідно до пункту 1 договору оренди комунального житла від 05.10.2020, ОСОБА_2 надано у користування кімнату АДРЕСА_2 .
Пунктом 4.1 Договору, передбачено дію договору, а саме до 08.09.2021.
В подальшому, 16.09.2021, 02.08.2023, 05.08.2025 було укладено між Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради та ОСОБА_2 нові договори оренди кімнати АДРЕСА_2 . Наразі кінцевий строк дії договору оренди - 30.07.2026.
12.08.2025 Позивач звернулася до Відповідача з заявою передачу в порядку приватизації кімнату АДРЕСА_2 .
Листом Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.08.2025 №10146-2 Позивачу було відмовлено у приватизації кімнати АДРЕСА_2 та вказано наступне.
Передача займаних квартир у власність громадян здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.
Станом на 25.08.2025 відповідно до рішення Черкаської міської ради від 16.12.2010 № 2-27 «Про згоду щодо безоплатної передачі до комунальної власності міста гуртожитку та зовнішніх інженерних мереж по АДРЕСА_3 передано на баланс комунального підприємства "Соснівська служба утримання будинків".
Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 24.11.2011 №3-339 "Про подальше використання цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_4 " цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_4 залишено в статусі "гуртожиток" та дозволено приватизацію їхніх жилих і допоміжних приміщень.
Відповідно до ст. 1 Закону сфера дії цього Закону, поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.
Відповідно до пп. а п. 8 ст. 1 Закону, користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначеним цим Законом, - право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК України.
Виходячи із вищевказаного, Позивача було повідомлено, що вона використовує жиле приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_4 згідно з договором оренди, а не договором найму, а тому здійснити приватизацію кімнати за вищезазначеною адресою немає законних підстав.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказала, що вважає таку відмову відповідача не законною, оскільки поняття «найм» та «оренда» є тотожними.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частинами третьою, четвертою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 396 від 16 грудня 2009 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Порядок приватизації жилих приміщень державного житлового фонду визначено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».
Відповідно до ч. 1,2 статті 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Згідно пункту 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
Відповідно до пункту 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Згідно пункту 17 Положення, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягай 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.
Згідно ч.ч. 1 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Згідно ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наданих сторонами доказів, судом встановлено, що відповідачем відмовлено позивачу у приватизації кімнати АДРЕСА_2 , у звзязку з відсутністю правових підстав, так як: позивач проживає у спірній кімнаті на підставі договору оренди, а не найму; позивачу ордер на вселення в житлове приміщення не видавався; проживання Позивача у кімнаті обумовлено строковими умовами договору оренди; позивач до звернення про приватизацію не долучила визначені законом документи.
Отже, суд враховує, що позивачкою під час розгляду справи не надано доказів надання до заяви про приватизацію документів, про які зазначено відповідачем. З огляду на це, відповідачем було правомірно відмовлено у розгляді заяви позивачки про приватизацію, в зв`язку із ненаданням всіх необхідних документів для розгляду цього питання.
Крім того, суд враховує наступне.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 року у справі №567/3/22, провадження № 61-5252сво23).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі №753/8671/21, провадження № 61-550св22, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №582/18/21, провадження №61-20968 сво 21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 року в справі №910/10784/16, провадження № 12-30гс21).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі №761/42030/21, провадження №61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі №607/20787/19, провадження № 61-11625сво22).
В пред`явленому позові своєму позові позивачка просила визнати незаконною та скасувати відмову відповідача у приватизації кімнати в гуртожитку та зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про приватизацію.
Поряд з цим, суд враховує, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про оспорювання відповідачем права позивачка на приватизацію кімнати у гуртожитку, рішень про відмову в приватизації відповідачем не приймалось, а відповідна заява позивачки була повернута без розгляду по суті, в зв`язку із ненаданням необхідних документів, передбачених законодавством.
З урахуванням вищенаведеного, а також правомірності відмови відповідача у прийнятті та розгляді заяви позивачки про приватизацію, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та передчасністю.
Водночас, суд зауважує, що позивач, в разі наявності права на приватизацію, не обмежена в праві повторно звернутись до відповідного органу приватизації житлового фонду в порядку, встановленому вищевказаним Положенням, з наданням відповідного переліку документів для розгляду її заяви по суті.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову сплачений судовий збір слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст.ст.12,13, 200, 206, 259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 16, 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, суд – 

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_3 у задоволенні позову – відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: 

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2026 року.