Справа № 560/2005/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання відмови, бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати висновок від 16.09.2025 №77/31.17-92, яким відмовлено у поновленні актового запису №10, складеного 10 лютого 1954 Росоловецькою сільською радою про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , уродженки с. Росоловці Красилівського району Хмельницької області;
- визнати протиправною бездіяльність щодо непоновлення актового запису №10, складеного 10 лютого 1954 Росоловецькою сільською радою Красилівського району Хмельницької області про народження 04 лютого 1954 ОСОБА_2 та зобов`язати поновити актовий запис №10 про народження ОСОБА_2 : дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Росоловці Красилівського району Хмельницької області, національність – українка, батько ОСОБА_3 , національність українець, мати ОСОБА_4 , національність українка; актовий запис складений 10 лютого 1954 Росоловецькою сільською радою Красилівського району Хмельницької області, про що зобов`язати видати відповідне свідоцтво про народження.
В обґрунтування позову посилається на те, що звернулась до відповідача із заявою про поновлення актового запису про її народження, складеного 10 лютого 1954 Росоловецькою сільською радою Красилівського району Хмельницької області. За результатами розгляду заяви відповідачем прийнятий висновок від 16.09.2025 №77/31.17-92 про відмову у поновленні актового запису цивільного стану. Позивачка вважає цей висновок протиправним, таким, що прийнятий без належної оцінки поданих документів та наявних у матеріалах заяви доказів. Вказує на наявність розбіжностей між відомостями актового запису №16 від 04 травня 1954 та даними, зазначеними у її первинному свідоцтві про народження, зокрема щодо дати народження та анкетних даних батьків, що, на її думку, свідчить про відсутність відношення зазначеного запису до позивачки.
Відповідач відзив у справі не подав. 
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке. 
17 липня 2025 ОСОБА_1 подала до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому заяву про поновлення актового запису про народження №10 від 10 лютого 1954. До заяви додала повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за №52465813 від 17.07.2025 про відсутність актового запису про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію паспорта, свідоцтва про народження НОМЕР_1 , лист Красилівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо актового запису про народження ОСОБА_2 , повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №52503952 від 19.07.2025 щодо актового запису про шлюб заявниці №460 від 07.06.1975, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №52491949 від 18.07.1025 щодо актового запису про народження доньки заявниці №16 від 17.02.1997, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №52491882 від 18.07.2025 щодо актового запису про смерть чоловіка заявниці №1085 від 06.04.2021, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №52503594 від 19.07.2025 щодо актового запису про шлюб матері, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №52503790 від 19.07.2025 щодо актового запису про народження брата заявниці №156 від 13.02.1952, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №53511767 від 09.09.2025, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_5 №2263 від 29.10.2015, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №53623137 від 16.09.2025 щодо актового запису про народження заявниці №16 від 04.05.1954.
16 вересня 2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнятий висновок №77/31.17-92 про відмову у поновленні актового запису про народження позивачки. Зазначеним висновком відмовлено у поновленні актового запису про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що відповідний актовий запис не втрачений, а наявний у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та зберігається в архіві Красилівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану. У висновку відповідач зазначив, що за результатами перевірки документів та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №53623137 від 16.09.2025 щодо актового запису про народження №16 від 04.05.1954 встановлено наявність у вказаному архіві актового запису про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Також позивачка зверталась до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану з метою отримання інформації, за результатами чого отримані такі відповіді:
- лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницький Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за №1442/31.17-47 від 27.09.2025, у якому зазначено, що у його архіві відсутній актовий запис про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 №16 від 04.05.1954. Для отримання такої інформації рекомендовано звернутись до Красилівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі;
- лист Красилівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за №233/31.7-34 від 27.07.2025, яким повідомлено, що актовий запис про народження ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Росолівці Красилівського району Хмельницької області, і батьками якої вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у архіві відділу не виявлено. Проте перевіркою виявлений актовий запис №16 від 04.05.1954, складений виконавчим комітетом Росолівської сільської ради на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Видане свідоцтво про народження 223644;
- лист Красилівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області за №302/24.7-5 від 08.10.2025, у якому повідомлено про відсутність у книзі реєстрації актів про народження за 1954 рік по Красилівському району, яка зберігається у архіві Відділу, актового запису про народження ОСОБА_2 за №10, складеного саме 10.02.1954 виконавчим комітетом Росоловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, на підставі якого могло бути видане свідоцтво про народження заявниці. Водночас повідомлено про наявність актового запису №16 від 04.05.1954, складеного виконавчим комітетом Росолівської сільської ради на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі якого видане свідоцтво про народження 223644;
- лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницький Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.10.2025, у якому повідомлено, що у архіві установи відсутній актовий запис про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 за №10, складений 10.02.1954. 
Отже, як вбачається з позову, предметом позовних вимог є поновлення конкретного актового запису про народження, а саме №10 від 10.02.1954, складеного Росоловецькою сільською радою Красилівського району Хмельницької області. 
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із приписів частини 2 статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі Закон № 2398-VI) та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Мін`юсту від 12.01.2011 № 96/5 (далі Правила № 96/5). 
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону № 2398-VI поновлення актових записів цивільного стану проводиться відповідними органами ДРАЦС виключно у разі їх втрати. Згідно з пунктом 4.1. розділу IV Правил № 96/5 поновлення здійснюється у разі втрати як першого, так і другого примірників актового запису. 
Згідно з пунктом 4.1. розділу IV Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мін`юсту від 12.01.2011 № 96/5 (Правила № 96/5), поновлення втрачених записів проводиться за умови відсутності як першого, так і другого примірників актового запису (зокрема, через знищення книг внаслідок пожеж, бойових дій, затоплень тощо).
Суд звертає увагу на логіко - правовой концепт інституту поновлення. Юридичний факт «втрати» нерозривно пов`язаний із попереднім фізичним існуванням документа. Документ не може бути втраченим, якщо він ніколи не був створений. 
Як підтверджено листами архіву (від 08.10.2025 №302/24.7-5 та іншими), сама книга реєстрації за 1954 рік збереглась. 
Відповідно до довідок органів ДРАЦС актовий запис №10 від 10.02.1954 у вказаній книзі та архівах відсутній. 
Надаючи правову оцінку твердженням позивачки про те, що наявність у неї оригіналу первинного свідоцтва про народження (де вказано актовий запис №10) є безумовною підставою для поновлення такого запису, суд вважає необхідним розмежувати правову природу документів, що фігурують у справі, та застосувати принцип ієрархії доказів у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.
Система державної реєстрації актів цивільного стану ґрунтується на принципі пріоритету реєстру (актової книги). 
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» юридичним фактом, що породжує, змінює або припиняє права та обов`язки, є державна реєстрація (тобто внесення відомостей до актової книги/реєстру), а не факт видачі паперового свідоцтва. Актова книга є першоджерелом інформації, що має абсолютну доказову силу для держави. Натомість свідоцтво про народження є похідним документом (витягом, довідкою), який лише дублює інформацію з першоджерела і видається особі на руки для зручності використання у повсякденному цивільному обороті. У разі виникнення колізії (суперечності) між даними похідного документа (свідоцтва) та даними першоджерела (книги), презумпцію достовірності завжди має першоджерело.
Судом встановлено і підтверджено офіційними листами органів ДРАЦС, що книга реєстрації актів про народження за 1954 рік по Росоловецькій сільській раді збереглася в належному стані, не була знищена, пошкоджена чи втрачена. 
З точки зору формальної логіки та права, актова книга - це прошитий, пронумерований та скріплений печаткою офіційний документ суворої звітності. Якщо книга фізично збережена у цілісному вигляді, але запису №10 у ній немає (наприклад, після запису №9 одразу йде запис №11, або запис №10 стосується іншої особи), це беззаперечно доводить один юридичний факт: актовий запис №10 щодо позивачки ніколи не створювався і не вносився до цієї книги. Тобто наявність збереженої, прошитої та пронумерованої книги повністю виключає можливість вибіркової «втрати» одного єдиного запису №10 з її середини. 
За наявності цілої книги без запису №10, наявність у позивачки свідоцтва із зазначенням цього номера доводить лише факт вчинення фізичної дії посадовою особою (секретарем сільської ради у 1954 році) щодо заповнення бланка свідоцтва. Суд кваліфікує це як типову діловодну помилку суб`єкта владних повноважень того часу: секретар видав особі бланк свідоцтва, вписавши туди довільний чи помилковий номер (№10), але фактично не переніс ці дані в актову книгу під цим номером (а вніс їх пізніше, з описками, під №16). 
У той же час, закон не дозволяє застосовувати процедуру «поновлення» для виправлення помилок посадових осіб при веденні реєстрів або для первинного створення запису заднім числом у збереженій книзі. 
Отже, наявність похідного документа за умови фізичної відсутності першоджерела у збереженій книзі не створює для органу ДРАЦС обов`язку вносити новий запис під виглядом поновлення.
Як зазначалось, відповідач під час перевірки виявив актовий запис №16 від 04.05.1954, складений тією ж сільською радою на ім`я ОСОБА_2 . 
Суд погоджується з логікою суб`єкта владних повноважень, яка вбачається з висновку, про критично низьку ймовірність випадкового збігу (народження у одному невеликому населеному пункті навесні 1954 двох осіб із прізвищем та ім`ям ОСОБА_8 , матерями яких є ОСОБА_4 , а батьками - ОСОБА_3 ).
Детально аналізуючи твердження позивачки про те, що виявлений відповідачем актовий запис №16 від 04.05.1954 стосується іншої особи, а не її, суд застосовує до оцінки доказів стандарт «балансу вірогідностей» (balance of probabilities) та керується формальною логікою, здоровим глуздом і загальновідомими історичними обставинами ведення діловодства. 
Державна реєстрація народження здійснювалась навесні 1954 року виконавчим комітетом Росоловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Село Росолівці є невеликим населеним пунктом зі сталим і відносно малим демографічним складом населення. З точки зору демографічної статистики можливість того, що у одному невеликому селі з різницею у два місяці (лютий та квітень 1954 року) народилися дві різні дівчинки, яким дали ідентичне ім`я ( ОСОБА_9 ), які мають ідентичне прізвище ( ОСОБА_10 ), матері яких мають однакове ім`я та прізвище ( ОСОБА_4 ), а батьки - однакове ім`я та прізвище ( ОСОБА_3 ), є статистичною аномалією, вірогідність якої наближається до нуля. Суд відкидає такий збіг як об`єктивно неможливий. У 1954 році система ідентифікації фізичних осіб не передбачала індивідуальних податкових номерів чи унікальних цифрових кодів запису (УНЗР). Ідентифікація особи здійснювалась виключно за сукупністю текстових маркерів: ПІБ особи, дата народження, місце народження, ПІБ батьків. 
Суд встановив, що у записі №16 збігається абсолютна більшість ключових (опорних) маркерів ідентифікації особи. Відмінності стосуються лише місяця народження (замість « ІНФОРМАЦІЯ_4 » вказано « ІНФОРМАЦІЯ_5 »); по батькові батька (замість « ОСОБА_11 » вказано « ОСОБА_12 »); відсутності зазначення по батькові матері (замість « ОСОБА_13 » вказано лише ім`я « ОСОБА_14 »). У той же час, часткова розбіжність в окремих анкетних даних за умови повного збігу більшості інших індивідуалізуючих ознак не свідчить про те, що документи належать різним особам, а свідчить про наявність помилок у таких документах.
Крім того, суд бере до уваги загальновідомі обставини щодо якості ведення актових книг сільськими радами у повоєнний період (1950-ті роки). Записи велися вручну посадовими особами (секретарями сільрад), які часто не мали належної освіти, заповнювали книги зі слів заявників без перевірки паспортів (оскільки паспортизація сільського населення на той час була вкрай обмеженою), допускали описки через неуважність або нерозбірливий почерк. Відтак, виявлені розбіжності між первинним свідоцтвом позивачки та записом №16 є класичними прикладами діловодних помилок того часу: помилка у даті: заміна «04.02» на «04.04» є типовою візуальною або слуховою помилкою при перенесенні даних з чернетки у книгу, або зумовлена плутаниною при написанні римських цифр (II та IV). Помилки в імені по батькові є характерними ознаками недбалого заповнення граф актової книги.
З огляду на викладене, твердження позивачки про те, що запис №16 її не стосується, за умови відсутності запису №10 в реально існуючій книзі записів актів цивільного стану, спростовується наявними доказами та загальними принципами логіки. 
Відтак, орган ДРАЦС, виявивши в архіві збережену актову книгу за 1954 рік із записом №16 на ім`я ОСОБА_2 з ідентичними іменами батьків та іншими даними, зробив правильний та логічний висновок про те, що актовий запис про народження позивачки не втрачений, а фізично існує під номером 16. 
Надаючи оцінку доводам щодо безпідставності відмови відповідача поновити актовий запис №10 за наявності в архіві актового запису №16, суд вважає необхідним детально розкрити зміст фундаментального принципу державної реєстрації актів цивільного стану - заборони подвійної реєстрації.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (Закон № 2398-VI), акти цивільного стану - це події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Народження фізичної особи є унікальним юридичним фактом, який у просторі та часі відбувається лише один раз. З цього випливає непорушне правило ведення реєстрів: одному унікальному юридичному факту щодо однієї особи може відповідати лише один дійсний актовий запис цивільного стану. Існування двох або більше чинних актових записів щодо одного факту народження однієї особи категорично суперечить завданням Державного реєстру актів цивільного стану громадян, головною метою якого є достовірний, централізований та однозначний облік демографічних подій.
Суд виходить з того, що порушення заборони подвійної реєстрації створює пряму загрозу публічному порядку (ordre public), адже наявність у Державному реєстрі одночасно двох записів про народження (імовірно) однієї особи з дещо різними анкетними даними (запис №16 з датою 04.04.1954 та «поновлений» запис №10 з датою 04.02.1954) призведе до правової невизначеності і унеможливлення належної ідентифікації особи. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Рисовський проти України», «Щокін проти України») одним із базових елементів верховенства права є принцип правової визначеності (legal certainty). Цей принцип вимагає від держави гарантувати стабільність та однозначність правових статусів осіб. Внесення до державного реєстру взаємовиключних або дублюючих записів є грубим порушенням цього принципу.
Оскільки орган ДРАЦС виявив у збереженій книзі запис №16, який за сукупністю ключових ідентифікуючих маркерів (співпадіння прізвища, імені, місця народження, імен батьків) належить позивачці, належним способом захисту могло стати ініціювання процедури анулювання запису №16 у судовому порядку як такого, що не належить їй, або звернення за виправленням помилок у актовому записі. В свою чергу, якби відповідач задовольнив заяву позивачки, суб`єкт владних повноважень свідомо вчинив би незаконну дію - здійснив подвійну державну реєстрацію факту народження ОСОБА_2 у тому ж самому населеному пункті навесні 1954 року.
Суд звертає увагу на сталу позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (зокрема, висловлену в постановах щодо скасування актових записів, де виявлялася подвійна реєстрація). Верховний Суд вказує на те, що орган ДРАЦС не наділений повноваженнями вчиняти нову реєстраційну дію (складати чи поновлювати актовий запис) щодо події, яка вже зареєстрована і запис про яку не є скасованим чи анульованим у встановленому законом порядку. Наявність актового запису (навіть такого, що містить орфографічні, фактологічні помилки чи описки у датах) є блокуючим фактором для створення нового запису щодо тієї ж події. Помилковий запис залишається дійсним юридичним фактом до моменту його виправлення (внесення змін) у порядку, передбаченому розділом ІІ Правил № 96/5.
З огляду на це, виявивши актовий запис №16, орган ДРАЦС правомірно відмовив у «поновленні» запису №10, оскільки протилежне рішення прямо порушило б імперативну заборону подвійної реєстрації та призвело б до руйнування достовірності Державного реєстру актів цивільного стану. 
Оцінюючи те, що інші наявні у позивачки документи (паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення тощо) містять дату народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що збігається з даними первинного свідоцтва, суд виходить із такого.
Суд не заперечує того, що позивачка протягом усього життя документувалася як особа, народжена ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, з точки зору права, паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення не є документами, що встановлюють факт державної реєстрації народження. Це похідні документи, які видаються міграційною чи пенсійною службою на підставі пред`явленого свідоцтва про народження. Оскільки у 1954 батькам позивачки було видано бланк свідоцтва із датою народження ІНФОРМАЦІЯ_2 (хоча до книги реєстрації цей запис під №10 внесено не було, а був внесений запис №16 із помилковою датою), ця початкова помилка потягнула за собою інші юридичні факти, адже наступні державні органи спирались на паперове свідоцтво, не маючи обов`язку та технічної можливості перевіряти первинну актову книгу в архіві ДРАЦС. 
Наявність у позивачки паспорта з датою "04 лютого" жодним чином не спростовує встановленого судом та підтвердженого листами ДРАЦС факту того, що реєстраційна книга за 1954 рік збережена і запису №10 у ній ніколи не було. Водночас, надані позивачкою копії паспорта, пенсійного посвідчення та інших документів мають доказову силу для іншої правової процедури. Ці документи є підставою для внесення змін (виправлення помилок) до існуючого архівного запису №16. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил № 96/5 підставою для внесення змін до актового запису цивільного стану є, зокрема, рішення суду. Відповідно, саме ця сукупність доказів (свідоцтво, паспорт, пенсійне посвідчення) може бути використана позивачкою для звернення до органу ДРАЦС із заявою про зміну дати народження в актовому записі №16 з «04.04.1954» на «04.02.1954» та виправлення імен батьків, а у разі відмови - для звернення до суду з позовом про зобов`язання внести такі зміни.
Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 у справі № 925/642/19, постанова Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2020 у справі № 826/8943/17) також неодноразово наголошував на тому, що спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. 
Обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові. 
Оскільки судом встановлено, що книга актів збережена, і у ній наявний запис №16 з помилками, основним правовим інструментом вирішення проблеми є не процедура поновлення неіснуючого актового запису, а процедура внесення змін (виправлення помилок) до існуючого актового запису №16 на підставі первинного свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб батьків та інших доказів. Ця процедура регламентована розділом ІІ Правил № 96/5. 
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 квітня 2019 у справі № 334/3028/17 (щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення). Якщо позивачка категорично не визнає запис №16 своїм, спір зводиться до встановлення факту належності документа (запису) певній особі або факту реєстрації народження. Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлення таких фактів здійснюється місцевими загальними судами в порядку окремого (цивільного) провадження, а не шляхом подання адміністративного позову до органу ДРАЦС із вимогою скасувати висновок органу РАЦС.
В свою чергу, адміністративний суд перевіряє виключно правомірність рішень суб`єкта владних повноважень крізь призму частини 2 статті 2 КАС України. 
Суд вважає, що орган ДРАЦС, приймаючи висновок від 16.09.2025 про відмову у поновленні актового запису, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, адже не мав законних підстав розпочинати процедуру поновлення (відтворення) запису в збереженій книзі, де вже існує запис щодо особи, нехай і з помилками.
З огляду на зазначене, висновок Відділу ДРАЦС №77/31.17-92 від 16.09.2025 є обґрунтованим, законним та таким, що прийнятий з дотриманням вимог Закону № 2398-VI та Правил №96/5, зважаючи на що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26 травня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницький Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Героїв Маріуполя, 4,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 33282487) 	

Головуючий суддя 		І.С. Козачок